DETTA HAR HÄNT
Jag gick igenom Sadocs gamla bok.
Hårfotar måste färdats här för länge sen.
Istar ska överlämna sig till mig, för gör han inte det,
dräper jag de halvlingar han kallar vänner.
Nori!
Var du på väg mot åsen?
De överlevande väntar på oss där vi slog läger.
-Min far också. -Du kan nog ha missat dem.
-Hoppas du också hitta släkt? -Min trolovade.
Är han ens hälften så stark som du, är det helt visst.
Jag är inte så stark som du tror.
Och allt du var för mig, är nu aska.
Så vad mig anbelangar, behöver vi aldrig prata mer.
Vill du ha tillbaka din häst?
-Vet du var han är? -Möt mig här. Ikväll.
Vad gör du här ute i mörkret, pojk?
Det är ett bakhåll!
Förberedelserna är nästan klara, herr Fader.
Måste vi dra ut i strid på nytt?
Vi kommer aldrig att gå säkra,
förrän vi har sett till att Sauron inte längre är.
Sen jag började bära ringen, har jag förnummit
glimtar av den osynliga världen...
Våra brev till Celebrimbor har förblivit obesvarade.
Jag fruktar att Sauron är i Eregion.
Högste drotten låter skicka mig dit med ett följe,
för att trygga Celebrimbor och hans stad.
Elronds uppgift är inte att gå med i ditt följe.
Utan att leda det.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Ännu inget svar från Celebrimbor...
Om vi tar Axabron, ligger Eregion knappt 75 mil bort.
Vi behöver en bågskytt, två svärdsmän. Jag betror dig med att förorda några.
Betror? Mig?
Vore det klokt, befälhavare?
På högste drottens anmodan utsåg jag dig till andrabefäl.
Anser du dig vara för god för det, väljer jag en annan.
-Ja. -"Ja" vad?
Ja, jag kan förorda en bågskytt och två svärdsmän.
Vem mer ska vi ta med oss, befälhavare?
Ljungeld?
Ingen jordisk kraft klarar detta.
Det här är Saurons verk.
Camnir. Vilka andra vägar kan vi ta?
För att kringgå den måste vi antingen gå norrut,
och färdas två veckor till...
Eller?
Gå söderut genom Tyrn Gorthads kullar.
Det för oss mycket kvickare till Eregion.
Det finns ondska bland de kullarna.
Uråldriga och fyllda av illvilja.
Sauron vill att vi tar den vägen. Så vi ska ta en annan.
Fienden övervakar utan tvekan båda vägarna.
Det här raset gör det än viktigare att nå Celebrimbor med hast.
Vi når ingenstans med hast om vi går in i en fälla.
Vi går söderut.
Jag måste invända.
Ditt åsikt i ärendet har hörts.
Elrond.
Den har hörts, andrabefäl.
Vi går söderut.
Det här följet tar inte råd från den där grannlåten. Inte du heller.
Tål du inte dessa betingelser, må du bege dig åter till Lindon.
-Det vill jag gärna. -Varför gör du då inte det?
För att jag inte vill se nån ur följet bli dräpt.
Däribland dig.
Nori!
Nori! Vallmo!
Förlåt mig, du har väl inte sett ett par halvlingar gå förbi?
Du har funnit geten.
Det var inte riktigt vad jag sökte.
Det finns det man söker efter
och så finns det man finner, inte sant?
Bästa nos, mesta nos Dingedong, dillo
Sandflugor finns i gräs Bin runt pil, o pillo
Några stjärnor syns ovanför din kulle.
Ovanför de flesta kullar.
Men mina vänner och jag sökte dessa stjärnor.
Jag hoppades att...
Ursäkta, bara ett ögonblick...
Om måne, stjärnor, dimma, regn
Om skyar som är tunga
Grenen... givetvis...
Det måste vara den.
Vallmo!
Upp med dig!
-Såg du honom? -Vem?
Vem tror du? Den tusans Främlingen.
Strunt i var han är. Var är vi?
Nori! Spring!
Jag tror vi kom undan.
Var kom ni ifrån?
Vi?
Var kom du ifrån?
Mitt huvud.
-Bor här. -Bor hårfotar här?
Vad är en hårfot?
Du är ju det.
Vem är du, egentligen?
Jag är Ingen.
Du kan ju inte vara "Ingen".
Det är vad alla kallar mig.
Om alla kallar dig Ingen, kallar inte nån dig någon?
Min mamma kallar mig Merimac.
Jag heter Vallmo.
Jag heter Nori.
Var fick du vattnet ifrån?
-Dämpa dig! -Du stal det, inte sant?
Stal det från brunnen. Från storfolket.
-Vart ska du? -Ingenstans.
Ta oss med dig.
Tyvärr, inga utbölingar i byn.
Byn? Vilken by?
Ingen by! Det finns ingen by.
Hör på, Ingen!
Vi följer med,
annars skvallrar jag på dig genast, din vattentjuv.
Ni ska snart träffa Gunden, vår bohövding.
Om hon ens ska överväga att ta emot er, finns det fyra bud.
Ett, se henne aldrig i ögonen.
B, stå tre steg tillbaka.
Fyra, kalla henne aldrig nånsin "Gunden", vad som än händer.
-Låter bra. -Låter bra.
Var det tre eller fyra bud?
Jag lyssnade inte riktigt.
Iväg med er, ha så roligt.
Kom nu. Där borta.
Det är för att solen sken på det.
Titta där.
Fina, nyplockade, klara att skala.
-Stor hatt, som min! -Som pappas!
Hårfotar som bor i hål?
-Det verkar inte rätt. -För vi är inte hårfotar.
Vi är stoorer.
Stoorer?
Varför tog du hit dem? Ingen är så dum.
De behövde ett gömsle.
Med halva öknens djävlar i hasorna?
Gav vi din hjärna till en gam skulle den flyga baklänges.
Var snällare mot honom.
Är du uppkäftig mot mig?
Det var fjärde budet.
Ge mig ett gott skäl att inte ge er med hull och hår
till gaudrim som jagar er där ute.
Seså, tala för er sak.
Jag har vandrat över älvar, berg
och öknar för att hjälpa min vän finna sitt öde.
Ett som själva världens öde kan bero av, däribland ditt...
Jag sa ett gott skäl.
Din vän, vem är han egentligen?
-Han är en jätte. -En jätte?
-Som en alv? -Större än så.
Så en stor tjusig alv.
Han är ingen alv.
Han är en trollkarl.
Den enda trollkarlen under dessa skyar
är den Mörke trollkarlen.
Den sista vän vi behöver är en vän till honom.
Bind dem.
Vad? Nej.
Släpp henne. Vilken mörk trollkarl?
Istar är redan mycket mäktigare än väntat.
Han trollade fram en sandstorm som dödade två av mina män.
Han rör sig norrut nu.
Mot... enslingen.
Och halvlingarna då?
Vi genomsöker alltjämt öknen. De kommer inte undan länge.
Det svär jag vid mitt liv.
Du är antingen dum, gaudrim,
eller väldigt modig.
Låt hårfotarna bli ditt enda huvudbry.
Jag tar själv hand om istar.
Släpp ut honom igen.
Du ska inte vakna.
Ät jord. Gräv djupt.
Drick vatten.
Somna mjukt.
Vem är du?
Det var ett tag sen jag blev kallad nåt alls,
men borta i Videvindlan brukade folk kalla mig Bombadil.
Tom Bombadil.
Nu sjunker solen ner i väst Vi trevar när vi rör oss
Var inte blyg nu, Gyllenbär...
När nattens skuggor faller på Öppnas dörren för oss
Jag har gjort vad jag kan med din lortiga kåpa.
Tvätta händerna och ansiktet,
och sätt dig hos mig vid elden.
Är... Är det nån hos dig där ute?
Jag tyckte jag hörde en kvinna sjunga.
Kvinna? Vilken kvinna?
Är ingen annan här hos dig?
Du är här.
Det tror jag i alla fall. Är du?
Ja?
Vad var det som du hoppades finna under dina stjärnor?
Givetvis inte gamle Tom.
Jag hoppades hitta mina vänner.
Där ser man vad stjärnorna vet.
Nykomlingar, det är vad de är.
Ena året är det mörkt.
Nästa tittar man upp
och ser ett hav av små ögon som blickeliblickar ner på en.
De tror att de vet allt, men de är nykomlingar.
Alltjämt nykomlingar.
Vad är du?
Vet du inte vad jag heter än? Det är det enda svaret.
Säg mig, vem är du,
bara du utan namn?
Men du är ung, jag är gammal.
Den äldste, det är jag det.
Vad menas med "den äldste"?
Den äldste.
Hör, min vän,
Tom var här före floden och träden.
Tom minns den första regndroppen och det första ekollonet.
Han erfor mörkret under stjärnorna innan det fanns nån fasa.
Hela det här stället brukade vara grönt. Nu är allt sand.
För att tro det var jag tvungen att själv se det.
Inte ens fågelsången är helt orörd.
Även ditt träd där ute. Järnträdsgubben.
Jag tänkte att det...
Att han... kanske kunde låna mig en gren.
Du borde ha frågat honom.
Lugn, Iarwain. Lugn.
Jag vet.
Den här... trolldomen. Kan du lära mig den?
Lära dig? Vad kan man lära sig här ute?
Du utövar makt över träd, över vind och eld.
Du utövar den, som om den tillhör dig.
Alla ting tillhör vart och ett sig självt.
Så som du tillhör dig själv.
Kan du då lära mig att bruka en stav?
Trollkarlens stav är likt ett namn.
Den är redan din att bruka, om du visar dig värdig den.
Idag visade du att du inte är det. Ännu.
Ifall du kan bli det, ja, det upptäcker vi snart.
Jag skulle inte hitta staven under stjärnorna.
Jag skulle hitta dig. Inte sant?
Vad är det?
Vi är inte ensamma.
Vilka är de?
Varför jagar de mig och mina vänner?
Du är inte den första istar som ätit honung vid min eld.
För flera år sen fanns där en annan.
Den Mörke trollkarlen.
Vad hände med honom?
En gång i tiden sökte han styra trolldomen, som du.
Nu styr han det mesta av Rhûn.
Likväl hungrar han efter mer.
Tror du att hans ondska sprider sig?
Inte utan en bundsförvant långt mäktigare än han själv.
Sauron.
Skulle dessa två lågor bli till en,
slutar den inte brinna förrän hela Midgård blivit aska.
Kan du hindra det?
Gamle Tom är en vandrare, ingen stridsman.
Stora gärningar vilar i de händer de lagts i.
Och jag ska samla liljor, medan de ännu växer.
Du menar...
Du menar mina händer.
Är det min uppgift att hindra branden?
Är det min uppgift att möta Sauron?
Din uppgift... är att möta dem båda.
Jag väntar på dig.
Vad är det här för ställe?
Tyrn Gorthad.
Människorna säger Kummelåsarna.
I forna dagar var det här de la sina herrar och kungar till vila.
Här känns inte vilsamt.
Till och med träden tycks illa till mods.
Frukta inte.
Döda människor är inget hot.
Fortsätt gå.
Kall om hjärta, hand och ben
Kall är sömnen under sten
För ett ögonblick, tyckte jag att jag hörde...
Hörde?
Vad hörde du?
Det var nästan som en sång.
Eller minnet av en sång.
Galadriel.
Rustningarna är från Lindon.
Drotten skickade ett sändebud till Celebrimbor.
Det här sändebudet?
Vi måste härifrån.
-Daemor! -Håll fast i mig.
Släpp inte taget!
Kall om hjärta, hand och märg,
Kall är sömnen under berg
Aldrig vakna mer på stenig grund,
Först får solen blekna Och slockna månens rund
I den svarta vinden ska stjärnorna förgå
Gör er beredda.
Vad är de?
Kummelgastar.
Anfall!
Stilla med pilarna!
Våra vapen biter inte på dem.
Håll samman. Följ med mig.
Vart ska du?
-Hjälp mig. -Vad?
Skynda!
Andrabefäl!
Ta den.
Hur då?
Enligt sägnen
är det bara de knivar de jordades med som får dem att vila.
Men de som jordades här har legat i graven i över tusen år.
Man kan lugnt säga att nåt har väckt dem.
Nej.
Nån.
Som väcker upp ondska.
Över hela Midgård.
Theo!
-Theo! -Theo!
De lämnade alla sina vapen.
Ett yxhuvud är värt mer än guld för en vildman.
Konstigt att de inte tog det med sig.
Kom, allihop. Vi går vidare.
Den här vägen. Kom.
Pina inte dig själv.
Theo har överlevt långt värre.
Han klarar det här.
Theo!
Du där! Den här vägen.
Jag tycker vi överfaller deras läger.
Det vore en krigsförklaring.
Vi är redan i krig, havsfolk.
Det jag såg gjordes inte av människor.
De är inte människor, de är djur. De skulle äta människokött om de nöddes.
Varje stund vi slösar finns en Theo kvar där ute.
Vi måste söka vidare.
Vi kan gå genom Östlidsdalen. Det ryktas att vildmän slår läger där.
Det låter bra.
Det är bättre att söka norrut.
Varför det?
Jag har letat i veckor här, efter nära och kära.
Den delen av skogen är gammal.
Där finns vildmän och än värre.
Du kan ha rätt.
Arondir.
Låt oss inte öda dagsljuset. Samla ihop vatten och färdkost.
Vi skyndar oss.
Så där.
Du missade ett ställe.
Tack.
Ni saknar väl aldrig vatten på er ö?
Nej, i Númenór har de flesta vatten hemma.
Det skulle jag vilja se.
Säkert din trolovade också.
Vi borde fortsätta.
Om en stund.
Du sa att du var bland vildmän, Estrid.
Hur länge då?
Jag bodde inte med dem, jag gömde mig.
-Gjorde de dig illa? -Arondir, vad är du...
Jag frågar för jag såg ett sår på din hals.
Det verkar färskt.
Nej, det var mitt fel. Jag somnade vid elden.
Borde släckt den, men natten var kall.
Dumt av mig.
Vi gör alla dumma saker ibland.
Särskilt i stunder av hopplöshet.
Estrid, vad är det här?
Ett självgjort brännmärke.
Vildmännen gör det för att dölja Adars märke.
Vi hade fångat henne vid porten om hon inte varit med dig.
Är hon en vildman?
Hon är en av dem.
Hon ska föra oss till alla de andra.
Vad var ditt syfte?
Att hugga mig? Ta min häst?
Var det? Nej?
Sen såg du att jag var númenórean och fick ett bättre hugskott.
Du utnyttjade mig hela tiden.
Du har nog inte ens en trolovad.
-Ville du hellre att jag dog i Mordor? -Vet inte.
Låt mig tänka.
Vad är det?
Rör er inte.
Kom fort.
Theo togs inte av människor.
Titta.
Välgödd är vaken.
Hjälp!
Vad finns där ute?
Vet inte än. Men vad de än är, så är de stora.
Var försiktig.
Jag kan hålla jämvikten lättare om jag kan använda händerna.
Och kan fly lättare.
Ingen kan fly i de här.
Lås upp dem då.
Det är ingen fara.
Rör dig inte.
Jag sa att det går bra.
Ge mig din hand.
Hjälp!
Dra upp mig.
Jag sjunker.
Vad var det?
Det finns namnlösa ting i världens djupa gömmen.
Den här...
...ska vi kalla "kvällsmat".
Jag har pratat med de byäldste.
Ni två ska drivas ut vid dagningen. Ledsen, stoorerna kommer först.
Sanningen är, om han var i ditt ställe...
Då hade Sadoc troligen gjort samma sak.
Sadoc?
Vår stigfinnare. Han hette Sadoc Bök.
Hette ert överhuvud Sadoc Bök?
Bara så att vi båda har en full skäppa. Jag tror dig inte.
Jag visar dig bara det här för att vara säker.
Säker på vad?
Sägnen berättar om en svunna tiders stoor.
Han var inte som vi andra.
Han lär en natt ha drömt om ett ställe med svalt vatten i ändlösa strömmar
och kullar så mjuka, att en familj kunde gräva ett hål
och bo i det, på mindre än en månad.
Han kallade det "Sûzat".
Ett år gav han sig iväg med ett vagnsfölje för att hitta den.
Lovade att när han gjorde det
skulle han skicka nån för att hämta oss andra.
Men det var det sista vi hörde från Rorimas Bök.
Vallmos vandringssång.
Hårfotar har varit här förut.
Där er sort bor, hemmet ni kommer ifrån,
ser det ut så här?
Har ni kommit hit för att föra oss till Sûzat?
Jag tror...
...inte att Rorimas nånsin fann Sûzat.
Och efter ett tag...
...fortsatte vi bara att vandra.
Vi har inget hem.
Ryttare i sikte. Storfolk. De kommer hitåt.
Vad förskaffar oss den äran...
Hårfotarna, var finns de?
De enda halvlingar vi känner till i öknen är stoorerna.
Vet du varför vi bär grimmor?
Trotsa den Mörke trollkarlen och när vi återvänder med honom,
får ni själva veta det.
Jag vet att ni tror att ringen vilseleder mig.
Men jag tror att den vägleder mig
och att följa den kan vara vår enda väg till seger.
Kan segerns pris till slut inte bli för stort?
Jag har ännu inte nått dit.
Hur kan det inte skrämma dig?
För att lidandet i en värld styrd av Sauron,
skrämmer mig än mer.
Jag har alltid känt det. Men med ringen kan jag se det.
Allt som går förlorat om vi misslyckas med uppgiften framför oss.
Min far förutsåg, att en dag
skulle Celebrimbors liv ligga i mina händer.
Jag väljer den väg jag måste för att bäst kunna freda det.
Att freda det som är mest sårbart,
mest kärt, en uppgift som anförtrotts alla alver.
En som ännu inte är fullgjord.
Och jag lovar att det blir fler svåra uppoffringar.
Galadriel?
Lova mig, Elrond,
att du sätter kampen mot Sauron framför allt annat.
Till och med mitt liv.
Jag ger inga löften till den vars önskningar härrör ur ringen.
Men jag svär...
Att besegra Sauron går först.
Till och med före dig.
Förlåt, befälhavare. Vi hörde trummor.
Är det nyckeln till fjättrarna?
Han menade nog att du avgör om du ska bruka den.
Jag är ledsen.
Jag med.
Isildur, du förstår...
Förlåtelse ges inte till såna som jag.
Förr eller senare driver de bort mig, det vet du.
Det låter jag dem inte.
Jag låter dem inte fördriva dig.
Lägg ner svärdet.
Estrid, släpp svärdet!
Estrid!
Stanna!
Jag är Arondir från Grönveden.
Har du nånsin satt yxa till levande trä?
Till min stora sorg har jag det...
Hör mina ord!
Den fäller inte träd.
Vad fäller den då?
Orker.
Håll er bakom.
Det var en...
En hel här.
De lemlästade och dräpte där de tågade fram.
Vi såg vad de gjorde.
Är det därför du är här? Varför du är så arg?
Den spillda saven, de brinnande grenarna, kallade på oss långväga ifrån.
Men... vi kom för sent.
En här? Hur länge sen var detta?
Vinterblomster närde många av träden från frö och grodd.
Be henne inte att tala mer om det.
Det är ingen skillnad på dem!
Urholkande, uppryckande, grenbrytande stamspräckare, allihop!
Vi skulle vilja söka...
...er förlåtelse...
...för den skada...
... vi har gjort.
Förlåtelse tar en tidsålder.
Regnet tvättar ur myllans långa minne.
Ny bark, som täcker gamla ärr.
Och under hela den tiden, det lovar jag,
ska vi se till att träden i skogen lämnas i fred.
Tror du att de vet vad det är?
Det är vad som följer på nattens stormar,
när dagningen är tyst och fåglarna vaknar.
Vi har skött om den här skogen,
sen innan bergen reste sig och delade den.
När det enda ljudet här var ljuset på mossan...
Theo?
Och lövens andning.
Ja. Vi vet vad frid är.
Estrid? Det är jag.
Estrid? Estrid.
Hagen?
-Jag trodde att du... -Jag med.
Jag kan inte tro att du är här. Titta på dig.
Tack för att du kom efter mig.
Jag gav ett löfte.
Tack för att du höll det.
Nu måste jag hålla ett till.
Orkerna är i rörelse. Jag måste följa spåret dit det leder.
Kanske få ett nytt tillfälle att möta Adar.
Du kan följa med mig, om du vill.
Jag har egna löften att hålla.
I så fall mae glenno. Herre av Pelargir.
SÖDERN
Orksvek.
Det spåret.
Jag tror det leder...
Eregion, min herre.
Vi söker Sauron. Istället hittar vi Adar?
Kan de vara i förbund med varandra?
Kanske i krig.
En legion orker har tågat in på alvisk mark.
Vi är alla i krig.
Högste drotten måste underrättas innan vår här seglar mot Mordor.
Där!
Vänta!
Men vår kvällsmat kommer undan!
Kom nu!
Tillbaka i ledet!
Vem är det? Fortsätt leta.
De är i närheten. Fortsätt leta.
Vem är det? Vad var det?
Kom där bortifrån.
Jag känner lukten av alv.
Otroligt.
Vänd på varje sten. Iväg!
Bege dig till Lindon. Jag uppehåller dem så länge jag kan.
Fortsätt leta.
Ta den.
Ta den, Elrond.
Där borta.
Var är resten?
Jag är ensam.
Skär av hennes högra tumme.
Säg var de andra är, så får du behålla den vänstra.
Hon gav sig själv för att rädda oss alla.
Nej, du misstar dig.
Hon ville inte rädda oss.
Hur sa?
Hon ville rädda ringen.
Skynda.
Detta är alvernas land.
Återvänd till skuggan.
En stjärna lyser under vårt mötes timma...
Fru Galadriel.
Låt nu sången börja
Ja! Låt oss alla sjunga
Om måne, stjärnor, dimma, regn
Om skyar som är tunga
Sol på bladet som slår ut
Dagg på fågelungen
Vindarna kring bergets topp
Blommorna bland ljungen
O, slank som pilens vidjekvist!
O, frisk som gräsets tuva!
O, vass invid en glasklar damm!
Floddotter ljuva!
O, vår och sommartid!
Och nästa vår som spritter
O, vind kring vattenfall!
Och bladens glada fnitter!
Gamle Tom Bombadil
Är en munter karl, han
Klarblå är jackan hans
Och gula stövlar har han
Vass invid en skuggig damm
Näckros snart förgången
Om gamle Tom Bombadil
Och floddottern går sången
O, slank som pilens vidjekvist!
O, frisk som gräsets tuva
O, vass invid en glasklar damm
Floddotter ljuva
O, vår och sommartid
Och nästa vår som spritter
O, vind kring vattenfall Och bladens glada fnitter
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Kerstin Teglof