ANTERIORMENT
-Agafeu-vos fort! -Disa!
Un volcà va despertar.
La tremolor es va propagar
pels ossos de la terra
i ha esfondrat les boques de llum,
que ens permetien conrear.
No, no, no.
Són anells que excel·leixen qualsevol poder concebut
per nans o homes.
Seran anells de poder.
Poder per guarir la vostra muntanya.
Oferir al vostre pare un mitjà per salvar el reialme
us faria recuperar el seu respecte.
Potser fins i tot l'herència.
Acabes d'insultar el meu pare?
Torna a malparlar de la reina i seràs tu, l'incapacitat.
T'ha quedat prou clar?
Reina de la mentida!
No pot governar!
Amb el seu últim alè, el rei em va parlar
i em va dir que era d'això, que ella rebia consell.
Aquesta pedra èlfica és la vostra reina!
-Silenci! -El palantir és meu. El necessitem.
Assassina!
Màgia negra!
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Pharazôn! Pharazôn!
El vostre Rei Suprem no veu dignes els nans.
De fet, ha prohibit que es forgi cap més anell.
No hi ha temps de xerradisses per convèncer-lo de qui és digne d'ajuda.
Què penses fer?
Anunciar-li que clausuro la forja.
Mentiries al teu Rei Suprem?
Ens donaria temps per completar l'obra.
D'aquest poder a Erégion… no me'n fio.
Un cop em vas dir
que el destí dels elfs l'havien decidit ments més sàvies que la nostra.
Que provar de canviar-lo, d'eludir la mort,
podia provocar una catàstrofe encara pitjor.
No puc parar de pensar-hi…
I si tenies raó?
Una legió d'orcs marxa per terra èlfica.
Aquell camí.
Entenc que duu a…
Erégion, senyor.
Ho ha de saber el Rei Suprem abans que salpi la nostra la host.
Allà.
Aneu cap a Lindon. Jo els entretindré mentre pugui.
Queda-te'l.
Queda-te'l, Élrond.
Un estel brilla en l'hora del nostre encontre,
senyora Galàdriel.
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
Per aquí, majestat.
Com podeu veure, estem intentant obrir una boca nova
per arribar a la llum del sol.
Però, de moment, només hem aconseguit que la muntanya sigui més inestable.
Que passa res?
No.
No. Aviat estarà tot bé.
Sí.
Excaveu aquí.
Majestat, és una paret mestra.
-Si la tirem… -M'estàs explicant l'art miner a mi?
Aquí és on hem d'excavar. Fes el que et dic.
Dona'm el pic.
-Pare… -El pic!
Narvi!
S'ha acabat el torn!
Va, tothom a casa!
-Que bé. -Ara mateix.
Ja hem acabat?
Pare, no seria millor parar i respirar?
No és aire, el que ens cal. És llum.
Majestat! No!
Pare, no!
El pròxim cop que us ordeni que excaveu,
excaveu.
Aquí. Aquí.
Ja. Un, dos, tres, quatre…
Ho sento pels que viuen a dalt.
Esclaus del sol.
Encadenats al seu ritme incessant de vigília i son.
A Khazad-dûm, som lliures de la seva tirania.
Aquí, nosaltres fem venir el sol.
Per fi, torna a fer-se de dia
a la nostra muntanya!
Khazad…
Dûm!
Nans i elfs treballant plegats.
Deien que era impossible,
però la nostra cooperació ha assolit el miracle.
I avui, ens embarquem cap a un nou somni:
consagrar la nostra amistat en pedra.
Narvi?
El seu gran moment.
Contempleu…
les portes de Durin.
La nova entrada oest a la nostra muntanya.
Impenetrable, només visible sota la llum de la lluna
i emparada per una contrasenya només coneguda pels amics.
Preneu-ne nota, forjadors.
Observeu en Narvi de ben a prop mentre sigui aquí.
No només perquè el seu és un art mestrívol…
I ressentit.
…sinó perquè és un cèlebre lladre. No perdeu de vista les joies.
Sí, mireu-li les butxaques.
Per una amistat duradora…
entre elfs i nans.
S'agraeix molt l'hospitalitat.
Excessiu, el meu discurs?
Jo et vàreig animar a fer-ho curt.
No recordo sentir-t'ho dir.
Bé, no sempre escoltes
quan ja tens una idea al cap.
De fet, hauria d'haver parlat més.
De la teva contribució.
Perdona'm.
Em costa mostrar-me festiu
mentre els més afectats per Mórdor encara pateixen.
Anells pels homes?
No he dit res de cap anell.
Es tracta d'un joc, oi que sí?
Plantar llavors en ments d'altres i després convèncer-los
que són fruit del seu pensament.
Em pensava que les nostres ments eren com una de sola.
Que has canviat de parer?
Aquesta és la nit dels nans. Anem. Ja en parlarem demà, dels homes.
M'estimaria més parlar-ne ara.
Gran part de la misèria humana és culpa seva.
I m'han informat que foren els homes del sud
els que ajudaren l'Adar en la conquesta.
Només alguns.
A molts dels altres els han donat una nova llar
els de la seva raça, de Númenor.
Hi has estat mai, a Númenor?
No.
Un lloc magnífic.
Però fracturat.
Sempre oscil·lant entre la glòria i la ruïna.
Temo Númenor.
Més que la Terra Mitjana.
Confiava que els anells li aportarien… estabilitat.
No podem donar anells als homes.
El risc que de corrompre'ls és massa alt.
Els problemes que podríem resoldre no serien res
comparats amb els que crearíem.
Sí.
Tens raó.
És clar. Els homes són capaços d'una gran feblesa.
Però, quan cau la foscor,
sempre n'hi ha alguns que s'alcen i brillen.
Eärendil, Tuor,
Beren, fill de Bàrahir.
Exactament, què proposes?
Que trobem homes en qui confiar.
Els més savis, els més nobles, els més purs de cor.
Des de Númenor fins a Rhûn, identifiquem nou portadors
als nou regnes mortals més grans.
Nou?
La perfecció dels Tres…
tres cops perfeccionada.
Amb la tercera forja, en farem nou.
Ja hem assolit grandeses, amic meu.
No temptem el fracàs…
permetent que la nostra ambició superi el que podem abastar.
Ho lamento. La resposta és no.
Els Anells de Poder ja estan tots fets.
És clar.
No cal que et disculpis. Molt bé, doncs.
Jo forjaré els Nou Anells.
L'has vista mai? Enllà dels Mars Occidentals.
La torre blanca d'Eressëa…
la porta d'entrada a les Terres Imperibles.
Doncs no.
Només l'ull més fi n'és capaç.
I només des del cim del Meneltarma.
Sospito que els elfs la van col·locar allà
perquè cada posta ens recordi que els nostres dies han d'acabar,
però els seus no.
Que, per molt amunt que pugem,
hi ha coses que nosaltres mai no podrem abastar.
Tens el ceptre a les mans, pare.
No és prou amunt, això?
M'he passat la vida creient que sí.
El ceptre és el que en fas.
L'edat dels homes s'aproxima, pare. Aferrem's-hi.
Construïm la Númenor que tu sempre has imaginat.
Un dia, quan et tenia al pit,
la teva mare va profetitzar que tu tindries una fi infausta.
La mare?
Què va dir?
Impressiona'm amb la tasca que t'encomanaré
i llavors t'ho diré.
Decep-me, però, i hauré de trobar altres llocs on siguis de més utilitat.
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Escolta'ls.
Hi ha altres veus.
En Valandil em diu que a la part vella
s'eleven oracions dia i nit per vós.
Per la seva reina.
La nostra reina.
Comandeu-nos a tots. Ho podem redreçar plegats.
-La Guàrdia del Mar és lleial. -Eléndil…
-Junts podem lluitar. -Eléndil.
Vau ser vós, qui em va tornar a obrir el cor al camí dels Fidels.
Vam jurar que continuaríem servint.
I us voleu estar quieta
mentre els llops llepen el bressol?
Què hi vas veure? Al palantir.
Em vaig veure a mi.
Perdut.
Cavalcant des de la ciutat a…
No sé on.
Llavors, no ho vas veure.
-El què? -Potser ha canviat.
Què voleu dir?
No tota batalla es lliura per ser guanyada.
De vegades, mantenir el cor fred és la victòria més gran que hi ha,
el més gran acte de fe que es pot dur a terme.
No us entenc.
Durant anys, el palantir
només m'ha mostrat la caiguda de la nostra illa.
Però, quan tu el vas tocar, la visió va desaparèixer.
Va agafar un nou camí.
El regnat d'en Pharazôn és part d'aquest camí,
I tu també.
Has demanat el meu comandament.
Te'l concedeixo.
Per molt que et pressionin, per molt que intentin prendre,
no has de fer perillar el nou destí de Númenor.
Has de mantenir la calma enmig de la tempesta.
Torna al teu vaixell, capità.
-Renuncies voluntàriament? -Sí.
Ja no ets guàrdia del mar. Fora. Següent.
En fila.
Tinent.
Molt bé. Per aquí.
Què vol dir, tot això?
Ha quedat privat del rang qui es consideri lleial a la reina regent.
Sota l'autoritat de qui?
La meva.
Ho sento, esperava dir-t'ho abans.
El senyor Belzagar us volia a tots acusats de traïció.
I, malgrat això, destronar una reina a tu t'ha valgut un ascens.
Com redueixes el meu dol a una mera ambició?
El meu germà és mort perquè la Míriel va mirar una pedra èlfica.
Et rius d'una cosa sagrada.
Em ric d'una cosa absurda.
Ar-Pharazôn és el teu rei.
Accepta-ho, pare. T'ho prego.
Has emprès un camí perillós.
I el teu és fet d'aigua de mar.
Vigila de no ensopegar. La caiguda fins al fons és llarga.
Següent.
Capità fora de coberta.
Ara no és el capità de ningú.
Té raó.
No ho soc.
Capità.
-Gràcies. -Que els Vàlar us guardin.
Ja n'hi ha prou.
-Gràcies, capità. -Gràcies, capità.
-Que els Vàlar us beneeixin. -Gràcies.
-Que us beneeixin. -Gràcies.
Gràcies, capità.
Ja n'hi ha prou!
-Gràcies, capità. -Gràcies, capità.
Com us penseu que acabarà? Silenci!
-Gràcies, capità. -Beneït sigueu, capità.
-Capità Eléndil! -Que els Vàlar us beneeixin.
Valandil.
Potser puc fer que et treguin de la llista.
Parlaré amb el rei.
Ho faries per mi?
Ets un vell amic.
Crec que ja has deixat prou clar qui són, els teus amics.
Noble Rei Suprem,
escric aquesta missiva per transmetre-us la meva joia
en assabentar-me del succés dels Tres Anells a Lindon.
Com em fou requerit, la forja és a les fosques i el taller, buit.
La calma s'ha emparat de la ciutat, i auguro que ens esperen dies més clars.
Confio que aviat pugueu fer-nos una visita.
Fins aleshores, i com sempre,
el vostre lleial servidor, el senyor Celebrímbor.
La nostra armada està a punt per salpar. Què esperem?
Tot està bé a Erégion.
La carta demostra que la Galàdriel s'equivocava.
I, mentre vacil·lem, l'exèrcit de l'Adar s'enforteix dia rere dia.
Si pretenem envair-los, hem de partir ja.
El nostre enemic és a Mórdor.
De debò arriscaríeu el futur de la Terra Mitjana
només pels xiuxiuejos d'aquest anell?
-Tu ho has incitat. -Ja ho sé.
-Des del principi. -Ja ho sé, tens raó.
Però aprendre a sentir la muntanya és un do d'Aulë,
un que s'afina i es refina durant tota una vida.
I això és…
És com fer trampes.
Sí, és Durin III.
Alguna cosa en deu saber, d'exercir el poder.
Aquesta mena de poder posaria a prova fins el més virtuós dels nans.
Prego perquè el teu pare triï bé.
És perfecte.
Dos-cents per aquell.
Dos-cents? Per una trista roca?
És un cristall afinador.
Per mi, com si és un carro i sis cavalls. Em nego a pagar això.
La culpa és de la nova llei del rei.
Per cada moneda que es gasta, una altra va per la corona.
El "tribut de l'anell", en diu.
El tribut de l'anell?
És per l'aniversari de la nostra petita, la setmana que ve.
Feu-ho ni que sigui per ella. Us en paguem cent.
-Cent? -Cent.
Què us en sembla?
Un atracament amb pic i pala.
Cent cinquanta?
-Compte. -Per les barbes d'Aulë.
-Para atenció! -Que roda. Que roda!
Li heu donat un cop de peu.
Senyora, debò que em sap greu.
Ja ho tinc, ja ho tinc, ja… No, doncs no…
A veure…
On t'has ficat, coi de…?
Què?
Què és, això?
Mi-te'l.
Emissaris dels set reialmes nans,
us he reunit avui aquí perquè la Terra Mitjana està canviant.
Se li estiren els membres.
Els ossos li cruixen.
Un ens tenebrós amenaça els nostres regnes.
Però, per la gràcia d'Aulë, el meu poble ha superat la prova.
I aviat, els vostres també la superaran.
I renaixerem junts en una nova era per la nostra raça,
amb l'ajuda d'un poder que ho canviarà tot.
Set anells.
Set senyors.
I en cada anell… poder.
Poder sobre la terra.
Poder sobre la roca.
Poder per formar el destí de tots els nans per sempre més.
Els anells no són per vosaltres, sinó pels vostres senyors.
Torneu a informar-los que tots els reialmes poden compartir aquest botí.
Però cal pagar un preu.
A Khazad-dûm no li tornarà a mancar res.
Tenim or sota nostre.
Hauríem d'excavar molt més fondo.
Però qui va establir aquestes restriccions?
Vau ser vós, senyor. Fa dècades.
Doncs deroga-les.
Que les…? Però…
Que les deroguis, mestre minador, o jo mateix…
-On és? -Us l'heu tret.
On és? Què n'has fet?
És allà, senyor. Us l'heu tret.
Heu dit que la mà us pesava.
Sí. Doncs sí.
Comenceu a excavar als punts que he marcat.
Sí, majestat.
Pareu!
Hi ha quelcom sota les mines.
La Disa ho va sentir.
Una maldat sense nom, antiga i poderosa.
No excaveu.
Tens ordres, mestre minador.
Narvi, t'ho suplico.
Mestre minador, tens ordres.
Les cantapedres parlen de sentir la muntanya.
-Què? -Amb aquest anell, jo la veig.
Cada pou, cada mineral, cada joia.
En milers d'anys,
amb prou feines hem collit un didal del seu oceà de riqueses.
La Disa s'equivoca.
No hi ha cap perill.
-Missenyor. -Què passa?
No ho sé.
Estàs bé?
Els ulls m'enganyen?
No.
Estàvem modelant un nou disseny d'anell.
La Mirdania intentava canviar-ne la mida quan…
On és?
-Compte! -Senyor!
Enrere.
Atura't.
Respira.
Què ha passat?
Estava en un lloc com aquest,
però envoltada de boira i obscuritat, i…
He vist…
Primer em pensava que la forja es cremava.
Però no era això.
Què era?
Era alt…
i tenia la pell feta de flames.
Venia cap a mi, panteixant, pudint a mort,
i he vist…
Li he vist els ulls.
Despietats i eterns.
Crec que ha estat aquí.
Sempre ha estat aquí, entre nosaltres!
Ara ets aquí.
No tens res a témer.
Mira al voltant.
Tot està bé.
Has fet alguna cosa diferent aquest cop?
Al Senyor dels Dons també el preocupava que els homes fossin massa corruptibles.
Hem intentat reforçar l'aliatge afegint-hi més mithril.
No, no!
Per aconseguir això, hauríeu de…
De…
Ens estalviaria innombrables hores d'esforç
si ens donessis aquesta simple indicació.
-Missenyor. -Hauries de…
Disculpeu-me, però Durin el Jove ha arribat de Khazad-dûm.
Digues-li que s'esperi.
Diu que és urgent. Té a veure amb els anells.
Vaig a veure què vol.
No.
No, hi vaig jo.
Com que ha canviat?
Està com més fred. S'emprenya de seguida.
I em diuen que es nega a compartir els altres anells
si els senyors dels nans no li prometen la meitat de les seves mines.
La cobdícia no és pròpia d'ell. No ho ha estat mai.
I si…
Podria ser que l'anell que porta…?
No.
Férem servir el mateix procés, Durin,
els mateixos materials i eines per tots tres.
De cap manera pot ser un defecte dels anells.
Pot ser que el defecte vingui del forjador.
Què voleu dir?
Què en sabem, realment, del tal Annatar?
Ets molt valenta.
Hi ha qui contempla el món ocult i no torna a sentir aquest com a seu.
Tu l'has vist?
Sí.
Rere la llum, es veu tot tal com és.
Éssers de diferents tons de llum…
i la seva foscor.
Em dol dir que,
el que has vist, no volia que ningú ho veiés
fins a haver-lo ajudat a guarir-se.
Parles… Parles de missenyor Celebrímbor?
Sí.
El preu que li ha suposat la creació
en forjar els Tres i els Set Anells l'ha deixat feble.
Vulnerable a l'ombra.
Així doncs, el que he vist…
Promet-me que no en parlaràs amb ningú.
Ni amb ell.
T'ho prometo.
Que estrany.
Quan la llum ha copsat els teus cabells,
semblaves feta a semblança d'ella.
De qui?
De la senyora Galàdriel, és clar.
Les ànimes d'aquells que hem perdut anhelen la pau.
Aquesta nit els ajudarem a trobar-la.
Fins que ens tornem a aplegar en la llunyana i verda terra
sota una presta albada.
El santuari queda clausurat per ordre del rei.
Torneu a casa.
Fill meu, és el santuari més antic de Númenor.
Per aquí passarà l'aqüeducte.
L'abandonareu voluntàriament o a la força.
El rei diu que el disculpeu.
Com és, tenir una filla que s'avergonyeix de tu?
Ja l'has sentit, vell. Fora!
Pels braços.
Espereu. Espereu!
L'acompanyo jo a fora.
Si no la desem, es perdran les ànimes d'aquells per qui plora.
Dona-li la relíquia.
Dona-l'hi, noi.
No sé si ho saps, però m'han ascendit a…
Agafeu-lo.
Aquest santuari és pels Fidels. Els homes del rei no hi són benvinguts.
No veig que hi resis.
-Que els Vàlar em perdonin. -Per què?
Prou! No!
Deixa-ho, fill.
Valandil!
No! Valandil!
No!
No! Valandil, deixa-ho estar!
Deixa-ho estar, fill.
És una ordre.
Sí, capità.
No.
No, no. Fill.
No. No.
Informa el carceller que ell ha començat la revolta.
No! Et dic que hi ha un defecte als anells dels nans.
O bé el rei Durin fa un mal ús de l'anell i en vol eludir la culpa.
No!
No, no crec que sigui això.
Tu, que amb tant mestratge manipules metalls,
procura que no t'estiguin manipulant a tu.
Veus punyals on no n'hi ha.
I tu els ignores fins que no els tens al coll.
No. Prou.
Tu has…
d'alguna manera…
alterat els anells dels nans? Sí o no?
No.
Tu i jo.
Què vols dir?
Aquí, tant hi té a veure l'esperit com la forja.
I l'engany ha format part del procés.
Engany?
Quin engany has pogut…?
La carta.
No.
No, allò fou…
Mentida.
No fou cap mentida. No…
El teu Rei Suprem aprovà els Tres.
Però els Set els hem forjat sota un vel d'engany.
Has d'acudir a Lindon
i dir la veritat al teu Rei Suprem.
Si no, tot empitjorarà.
No, si ho fes…
no em permetria tornar a forjar res mai més.
O fas això
o ens enfonsem…
encara més al vòrtex.
Pare, he estat a Erégion.
Escolta'm, la maldat és dintre d'aquests anells.
No els hem de fer servir mai més.
El temps i la pressió poden esculpir un nan,
com també poden esculpir una pedra.
Esperava que el nostre distanciament t'ajudés a formar-te, fill meu.
Però el que no esperava és que em formés tant a mi.
-Pare… -Estic orgullós de tu.
-No… -Estic orgullós de tu.
El teu desig d'associar-te amb els elfs ha salvat el nostre reialme!
Per això ara, ara més que mai,
et necessito.
Necessito la teva destral al meu costat…
Príncep Durin.
Durin.
Durin, què t'ha dit? T'ha…?
Ho he intentat.
-Però… -Durin, no.
He intentat dir-l'hi.
Durin…
Jura-ho.
Jura'm que mai no et posaràs un anell d'aquells.
T'ho juro.
Hi ha un ens misteriós al cor de la roca i els minerals.
Àdhuc quan una obra és encara dins l'artista, ja comença…
a desobeir-lo.
Hem fracassat. Tots nosaltres.
Els dissenys foren seguits fins al més mínim detall, missenyor.
Segur?
Cada cop de martell fou donat a la perfecció?
O l'arrogància i la indolència s'uniren per esmussar-te l'atenció?
Hem d'expiar els nostres errors de l'única manera possible:
perfent els anells plegats.
Els Nou han d'anar molt més enllà de socórrer els homes.
Han d'aportar equilibri a tot el projecte.
Han d'extreure la força dels Tres
i, d'alguna manera,
redimir els Set.
Ens han de redimir a tots.
Treballarem nit i dia.
Amb nous dissenys, nous aliatges, un nou procés.
Jo us faré costat en tot moment.
I aquell de vosaltres que es quedi ni que sigui a un bri de cabell
de lliurar-s'hi amb el màxim esforç…
deixarà de ser forjador d'Erégion.
M'he explicat prou bé?
Sí, sí, missenyor.
Des d'ara mateix.
Amics meus, no us descoratgeu.
El vostre senyor us pot semblar irreflexiu,
amb demandes intemperants o impossibles,
però això és només perquè ell sap que depèn del vostre succés.
Tanmateix, sé que no el decebreu, a ell.
Ni a mi.
Personalment, estic cert
que completarem els Anells de Poder.
I tant.
Comencem?
És clar que sí, missenyor.
Senyor dels Dons… I tant.
Comencem, doncs.
Rei Suprem!
Rei Suprem, els orcs no són a Mórdor.
Una legió d'ells es dirigeix a Erégion.
La Galàdriel tenia raó.
Heu d'enviar l'exèrcit a Erégion ara mateix.
Això no serà possible.
Tinc motius per creure que en Sàuron és l'arquitecte de tot això.
Rei Suprem, Erégion és la joia del reialme èlfic.
Si acabés caient, seria un cop mortal per la Terra Mitjana.
Heu d'enviar-los ajuda!
Els nostres exèrcits no podran derrotar l'Adar i en Sàuron.
Sols, no.
Va, va!
Enrere!
Em fan fàstic.
Vinga.
-Traieu-la. -D'acord.
Sí.
T'he fet venir
no com a presonera,
sinó com a possible aliada.
Perquè tenim un enemic comú.
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor creatiu Roger Peña