TIDLIGERE
-Hold dere fast! -Disa!
Et ildberg våknet.
Jordskjelvene
spredte seg gjennom jordens bein
og fikk solsjaktene til å styrte sammen,
og dermed kan vi ikke dyrke mat.
Nei, nei, nei.
Disse ringene vil være hinsides enhver makt hittil skapt
av dverg eller menneske.
De vil være Maktens ringer.
Makt til å helbrede fjellet deres.
Å gi faren din en mulighet til å redde riket sitt
kan være måten å gjenvinne hans respekt på.
Kanskje til og med arven din.
Fornærmet du nettopp min far?
Snakker du nedlatende om dronningen igjen, er det du som blir ufør.
Er det forstått?
Løgndronning!
Hun er uskikket til å herske!
Med sine siste ord snakket kongen til meg,
og sa at det var fra denne... hun søkte råd.
Alvesteinen er deres dronning!
-Vær stille! -Palantíren er min.
Morder!
Mørk magi!
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Pharazôn! Pharazôn!
Din høykonge mener at dvergene ikke er verdige.
Faktisk har han forbudt at flere ringer blir smidd.
Vi har ikke tid til å prøve å overbevise ham om hvem som fortjener hjelp.
Hva gjør du?
Jeg forteller ham at jeg stenger ned smien.
Vil du lyve for høykongen din?
Det vil gi oss rom til å fullføre arbeidet vårt.
Jeg stoler ikke på denne kraften i Eregion.
Du sa en gang
at alvenes skjebne avgjøres av klokere sinn enn våre egne.
At å prøve å endre den, å prøve å lure døden,
kan føre til en enda større ulykke.
Jeg undres...
Hva om du hadde rett?
En stor hær av orker har marsjert inn i alveland.
Det sporet.
Det fører visst til...
Eregion, herre.
Høykongen må få vite om dette før hæren vår seiler mot Mordor.
Der borte.
Dra til Lindon. Jeg skal oppholde dem så lenge jeg kan.
Ta den.
Ta den, Elrond.
En stjerne skinner over vårt møte,
fru Galadriel.
RINGENES HERRE: MAKTENS RINGER
Denne veien.
Som du ser, forsøker vi å grave en ny tilgangssjakt
for å prøve å nå sollyset.
Men så langt har vi bare oppnådd å gjøre fjellet mer ustabilt.
Ta den hakken. Ikke sant? Sett hakken her.
Om du drar i hakken... Er du klar?
Jeg vil ikke kaste bort tiden her.
Greit, greit!
Er noe galt, herre?
Nei.
Nei, alt vil snart bli bra.
Jepp.
Grav her.
Herre, det er en grunnmur.
-Riv den ned... -Forklarer du gravekunst for meg?
Det er her vi skal grave. Gjør som jeg sier.
Gi meg øksen din.
-Far... -Øks!
Narvi!
Skiftet er over!
Gå. Gå hjem!
-Det er bra. -Med glede.
Er vi ferdige?
Herre, burde du ikke ta deg en pustepause?
Det er ikke luft vi trenger, men lys.
Herre! Nei!
Far, nei!
Neste gang jeg beordrer deg til å grave,
gjør du det.
Her. Her.
Greit. Én, to, tre, fire. Grav.
Jeg synes synd på dem der oppe.
Slaver av solen.
Bundet til dens uopphørlige rytme av våkenhet og søvn.
I Khazad-dûm er vi fri fra dens tyranni.
Her bringer vi solen til oss.
Endelig er det daggry igjen
i fjellet vårt!
Khazad...
Dûm!
Dverger og alver som samarbeider.
Det ble sagt å være umulig.
Men vårt samarbeid har oppnådd dette underverket.
Og i dag legger vi ut på en ny drøm,
for å forevige vennskapet vårt i stein.
Narvi?
Narvis store øyeblikk.
Jeg gir dere...
...Durins dører.
Den nye vestporten til fjellet vårt.
Ugjennomtrengelig. Kun synlig i måneskinn.
Og bevoktet av et passord som kun er kjent for venner.
Følg med, smeder,
følg nøye med på Narvi mens han er her.
Ikke bare fordi han er en mesterlig kunstner.
Han er det.
Han er også en beryktet tyv. Ikke la noen juveler forsvinne.
Ja, prøv å sjekke lommene hans.
For et varig vennskap
mellom alver og dverger.
Gjestfriheten blir verdsatt.
For mye? Talen min.
Jeg rådet deg til å gjøre det kort.
Jeg husker ikke at du sa det.
Du lytter ikke alltid.
Når du har fått en tanke i hodet.
Jeg burde ha snakket lenger.
For å gjøre ære på dine bidrag.
Tilgi meg.
Jeg har vondt for å feire
når de som er mest påvirket av Mordor, fortsatt lider.
Ringer for mennesker?
Jeg sa ikke noe om ringer.
Det er et spill du spiller, ikke sant?
Å så frø i andres sinn, og så overbevise dem om
at frukten kommer fra dem selv.
Jeg trodde at vi tenkte det samme om dette.
Har du ombestemt deg?
Dette er en natt for dverger. Kom. Vi snakker om mennesker i morgen.
Jeg foretrekker å snakke om dem nå.
Mye av menneskenes elendighet er selvforskyldt.
Og jeg har hørt at det var menn fra Sørlandene
som hjalp Adar med erobringen hans.
Bare noen av dem.
Mange av de andre har allerede fått nye hjem
av sitt eget folk, fra Númenor.
Har du vært i Númenor?
Nei.
Det er bemerkelsesverdig.
Men splittet.
Alltid vaklende mellom storhet og sammenbrudd.
Jeg frykter Númenor.
Mer enn noe land i Midgard.
Jeg håpet at ringene våre kunne gjøre henne stabil.
Vi kan ikke gi ringer til menneskene.
Risikoen for fordervelse er for stor.
Uansett hvilke problemer vi måtte løse,
kan vi skape langt verre.
Ja.
Du har rett.
Selvfølgelig. Mennesker kan være veldig svake.
Men når mørket faller,
er det alltid noen som står frem og skinner.
Eärendil, Tuor,
Beren, sønn av Barahir.
Nøyaktig hva foreslår du?
Vi finner mennesker vi kan stole på.
De klokeste, de edleste, de med renest hjerte.
Fra Númenor til Rhûn finner vi ni ringbærere
i de ni største dødelige rikene.
Ni?
De tres fullkommenhet.
Gjort tre ganger fullkommen.
Den tredje gangen vi smir, lager vi ni.
Vi har oppnådd store ting, min venn.
La oss ikke risikere å mislykkes...
...ved å strekke oss for langt.
Beklager. Svaret mitt er nei.
Maktens ringer er smidd.
Selvfølgelig.
Ingen grunn til å unnskylde deg. Det er i orden.
Jeg skal lage de ni selv.
Har du noen gang sett det? Over havet i vest.
Det hvite tårnet i Eressëa...
Porten til De udødelige land.
Det har jeg ikke.
Bare det skarpeste øye kan.
Og bare fra toppen av Meneltarma.
Jeg tror alvene plasserte det der med vilje.
Så hver solnedgang er en påminnelse om at våre dager må ta slutt,
men ikke deres.
At uansett hvor høyt vi klatrer,
vil noen ting for alltid være uoppnåelige.
Herskerstaven er nå din, far.
Er ikke det høyt nok?
Hele livet har jeg trodd det var det.
Herskerstaven er det du gjør den til.
Menneskenes tideverv er her, far. La oss gripe det.
La oss bygge det Númenor du alltid har sett for deg.
Én gang, da du lå ved hennes bryst,
spådde moren din at du ville få en dårlig skjebne.
Moren min?
Hva sa hun?
Imponer meg i oppgaven jeg skal gi deg,
så skal jeg si det.
Gjør du ikke det, må jeg finne en annen plass for deg.
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Hør på dem.
Det er andre stemmer der ute.
Valandil forteller meg at i Gamlebyen
ber de for deg natt og dag.
For dronningen sin.
Dronningen vår.
Befal oss, og sammen kan vi ordne opp i dette.
-Havvakten er lojal mot deg. -Elendil...
-Sammen kan vi kjempe. -Elendil.
Det var du som åpnet hjertet mitt igjen for De trofastes vei.
Vi sverget å fortsette å tjene.
Og nå vil du sitte stille
mens ulvene slikker vuggen?
Hva så du i palantíren?
Jeg så meg selv.
Bortkommen.
Jeg red fra byen til...
Jeg vet ikke hvor.
Da så du det ikke.
-Hva da? -Kanskje det har endret seg.
Hva mener du?
Ikke alle kamper må utkjempes for å vinnes.
Noen ganger er det å bevare roen i hjertet den største seieren,
den største troshandlingen man kan utføre.
Jeg forstår ikke.
I årevis har den palantíren
kun vist meg øyas undergang.
Men da du rørte den, forsvant det synet.
Det endret seg til en ny kurs.
Pharazôns kongevelde er en del av den veien.
Og det er du også.
Du ba om min befaling.
Nå er den gitt.
Uansett hvor hardt de presser deg, uansett hva de prøver å ta,
må du ikke sette Númenors nye skjebne i fare.
Du må forbli roen i stormens øye.
Gå tilbake til skipet ditt, kaptein.
-Overgir du det frivillig? -Ja.
Du er ikke lenger havvakt. Av sted med deg. Neste.
Still dere i kø.
Løytnant.
Greit. Denne veien.
Hva skal dette bety?
Alle som regnes som tro mot dronningregenten, mister sin rang.
Hvem har bestemt det?
Det har jeg.
Jeg håpet å kunne si det tidligere.
Fyrst Belzagar ville at dere skulle anklages for forræderi.
Og likevel har det å styrte en dronning fått deg forfremmet.
Hvordan våger du å forminske min sorg til smålig ærgjerrighet?
Broren min er død fordi Míriel kikket inn i en alvestein.
Du håner det som er hellig.
Jeg håner det som er tåpelig.
Ar-Pharazôn er kongen din.
Godta det, far. Jeg ber deg.
Du har valgt en farlig vei.
Og din er laget av sjøvann.
Pass på å beholde fotfestet. Det er langt til bunnen.
-Er du klar? -Er alt der?
-Ja. -Neste.
Greit, stopp der. Alle er fra det samme skipet. Sjekk ham.
-Noter det. -Ja.
La oss føre en liste.
Kapteinen forlater dekket!
Han er ingens kaptein nå.
Han har rett.
Jeg er ikke det.
Kaptein.
-Takk, kaptein. -Valaene beskytte deg.
Det holder.
-Takk, kaptein. -Takk, kaptein.
-Valaene velsigne deg, kaptein. -Takk, kaptein.
-Valaene velsigne deg. -Takk, sir.
Takk, kaptein.
Det holder.
-Takk, kaptein. -Takk, kaptein.
Hvordan tror dere dette ender? Vær stille!
-Takk, kaptein. Takk. -Velsigne deg, kaptein.
-Kaptein Elendil. -Valaene velsigne deg.
Valandil.
Kanskje jeg kan få deg fjernet fra listen.
Jeg skal be kongen.
Vil du gjøre det for meg?
Du er en av mine eldste venner.
Jeg tror du har gjort det klart hvem vennene dine er.
Edle høykonge.
Jeg skriver for å formidle min dype glede
over å høre om det gode ringene har utrettet i Lindon.
Som forespurt er smien slukket og verkstedet er tomt.
En dyrebar ro har lagt seg over byen, og jeg forutser en lysere fremtid.
Jeg håper du kan komme på besøk snart.
Inntil da forblir jeg som alltid
din trofaste tjener, Celebrimbor.
Armadaen vår er klar til å seile. Hva venter vi på?
Alt er bra i Eregion.
Brevet beviser at Galadriel tok feil.
Og mens vi nøler, blir Adars hær sterkere for hver dag.
Hvis vi skal invadere, må vi dra nå.
Vår fiende er i Mordor.
Er du virkelig klar til å risikere Midgards fremtid
ut fra kun hviskingen fra den ringen?
-Du presset på for dette. -Jeg vet det.
-Fra begynnelsen. -Ja, jeg vet det.
Men å lære å høre fjellet er en gave fra Aulë,
en som blir finpusset og lutret gjennom et helt liv.
Og dette er...
Det føles som juks.
Han er Durin den tredje.
Jeg tror han vet et par ting om å utøve makt.
Den slags makt ville satt selv den mest dydige dverg på prøve.
Jeg håper at faren din holder stø kurs.
Den er akkurat det vi trenger.
To hundre for den.
To hundre? For en pokkers stein?
Det er en stemmekrystall.
Samme om det er en vogn og seks hester. Jeg betaler ikke det.
Skyld på kongens nye lov.
For hver mynt som brukes, går en annen til kronen.
Han kaller det ringskatt.
Ringskatt?
Dette er til bursdagen til veslejenta vår neste uke.
Kan du gi et avslag for hennes skyld? Vi gir deg 100.
-Hundre? -Hundre.
Hvordan lyder det?
Som gruvesjaktran.
Hundre og femti?
-Forsiktig. -Aulës skjegg, unnskyld meg.
-Pass deg! -Den ruller.
Du sparket den visst.
Frue, jeg er lei for det.
Jeg har den, jeg har den. Nei, det har jeg ikke.
Så...
Hvor er du, din lille...
Hva?
Hva er dette?
Der er du.
Utsendinger fra de sju dvergerikene,
jeg har samlet dere her i dag fordi Midgard forandrer seg.
Lemmene dens strekker seg.
Beina knirker.
En mørk vilje truer alle kongerikene våre.
Men med Aulës gunst har mitt folk bestått denne prøvelsen.
Og snart vil dere gjøre det samme.
Og sammen gå inn i en ny tidsalder for folket vårt
ved hjelp av en makt som vil endre alt.
Sju ringer.
Sju fyrster.
Og knyttet til hver... er makt.
Makt over jorden.
Makt over stein.
Makt til å forme skjebnen til alle dverger for alltid.
Ringene er ikke til dere, men til deres herrer.
Gå tilbake og fortell dem at dere alle kan ta del i denne overfloden.
Men den har en pris.
Khazad-dûm skal aldri mangle noe igjen.
Det er gull rett under oss.
Vi burde grave mye dypere.
Men hvem satte disse begrensningene?
Det gjorde du, herre. For flere tiår siden.
Så stryk dem.
Men, herre...
Stryk dem, gravemester, ellers erklærer jeg dem...
-Hvor er den? -Du tok den av.
Hvor? Hva gjorde du med den?
Den er der, herre. Du tok den av.
Du sa at hånden din føltes tung.
Det gjorde den.
Begynn å grave der jeg har anvist.
Herre.
Stans!
Det er noe under gruvene.
Disa hørte det selv.
En navnløs ondskap, eldgammel og mektig.
Du må ikke grave.
Du har dine ordrer, gravemester.
Narvi, jeg ber deg.
Gravemester. Du har dine ordrer.
Steinsangere snakker om å høre fjellet.
-Hva? -Med denne ringen kan jeg se det.
Hver sjakt, hver malm, hver juvel.
I løpet av tusenvis av år
har vi knapt tatt et fingerbøl fra havet av hennes rikdom.
Disa tar feil.
Det er ingen fare.
-Min herre. -Hva er det?
Jeg vet ikke.
Går det bra?
Lurer øynene mine meg?
Nei.
Vi skulle smi en ny type ring.
Mirdania prøvde å endre størrelsen da...
Hvor er hun?
-Se opp! -Mester!
Tilbake!
Stopp.
Pust.
Hva skjedde?
Jeg var på et sted som dette,
men innhyllet i tåke og mørke, og...
Jeg så... Jeg...
Først trodde jeg det var smien som brant.
Men det var det ikke.
Hva var det?
Den var høy...
...og huden var av flammer.
Den kom mot meg, pustende og stinkende av død,
og jeg så...
Jeg så øynene dens.
Nådeløse og evige.
Jeg tror den har vært her.
Jeg tror den har vært her blant oss hele tiden!
Du er med oss nå.
Det er ingenting å frykte.
Se deg rundt.
Alt er vel.
Hva gjorde du annerledes denne gangen?
Gavefyrsten delte din bekymring for at menn er for fordervelige.
Så vi prøvde å forsterke legeringen med mer mithril.
Nei!
Om du ville gjøre det, burde du ha...
Du...
Det ville spare oss endeløse timer med slit
hvis du kunne gi oss dette ene rådet.
-Fyrst Celebrimbor. -Du burde...
Tilgi meg, herre, men Durin den yngre har ankommet fra Khazad-dûm.
Nei, be ham vente.
Han sier at det haster. Noe om ringene.
Jeg skal høre hva han vil.
Nei.
Nei. Jeg går.
"Endret seg" hvordan?
Det er som om han er kaldere. Mer oppfarende.
Nå sies det at han nekter å dele de andre ringene
om ikke de andre dvergefyrstene gir ham halvparten av utbyttet fra gruvene sine.
Han er ikke grådig. Det har han aldri vært.
Jeg...
Er det mulig at ringen han bærer...
Nei.
Vi smidde dem på samme måte, Durin,
samme materialer, til og med samme verktøy som for De tre.
Det kan ikke være en feil i ringene deres.
Da ligger kanskje feilen hos ringmakeren.
Hva mener du?
Hvor mye vet du egentlig om denne Annatar?
Du er veldig modig.
Enkelte som ser den usette verden, føler seg aldri helt hjemme i denne igjen.
Har du sett den?
Ja.
I dens lys ser ting ut som de virkelig er.
Vesener av ulike nyanser av lys...
Og dens mørke.
Det smerter meg å si det,
for det du så, ønsket jeg ikke at noen skulle se
før jeg hadde hjulpet ham å leges.
Snakker du om... Celebrimbor?
Ja.
Det det har kostet ham
å smi De tre og De sju, har svekket ham.
Gjort ham sårbar for skyggen.
Så det jeg så...
Lov meg å ikke fortelle det til noen andre.
Selv ikke ham.
Jeg lover.
Så rart.
Med lyset gjennom håret ditt
så du et øyeblikk ut nøyaktig som henne.
Som hvem da?
Galadriel, så klart.
Sjelene til dem vi har mistet, lengter etter fred.
I kveld skal vi hjelpe dem å oppnå den.
Til vi møtes igjen i det fjerne grønne landet
under en snar soloppgang.
Denne helligdommen skal rives på kongens ordre.
Dra hjem.
Dette er den eldste helligdommen i Númenor.
Den nye akvedukten skal gå her.
Gå frivillig eller bli fjernet med makt.
Kongen beklager.
Hvordan føles det å ha en datter som skammer seg?
Slutt å prøve å kjempe imot.
Du hørte ham, gamle mann. Ut!
Ta armene hans.
Vent!
Jeg følger ham ut.
Om hun ikke tas vare på, vil sjelene hun gråter for, gå tapt.
Gi ham relikvien.
Gi den til ham, gutt.
Du vet visst ikke at jeg har blitt forfremmet...
Hold ham.
Denne helligdommen er for De trofaste. Kongens menn er ikke velkomne her.
Det ser ikke ut som om du ber.
-Måtte valaene tilgi meg. -For hva da?
Stans! Nei!
Hjelp sønnen min.
Valandil!
Nei! Valandil!
Nei!
Nei! Valandil, legg det fra deg!
Legg det fra deg.
Det er en ordre.
Ja, kaptein.
Nei.
Nei, nei, nei.
Nei.
Nei. Sønnen min.
Nei. Nei.
Si til fangevokteren at det var han som startet opprøret.
Nei! Nei, det er en feil i dvergeringene!
Eller så misbruker kong Durin ringen sin og prøver å legge skylden på andre.
Nei!
Nei, det tror jeg ikke.
Som en som er så mesterlig til å bruke metaller,
bare pass på at ikke noen bruker deg.
Du ser dolker der ingen finnes.
Og du legger ikke merke til dem før de ligger mot halsen din.
Nei. Det er nok.
Endret du...
...på noen måte...
...dvergeringene, ja eller nei?
Nei.
Vi gjorde det.
Hva snakker du om?
Dette handler like mye om ånd som håndverk.
Og denne gangen brakte vi bedrag inn i prosessen.
Bedrag?
Hvilket bedrag kan du...
Brevet.
Nei.
Nei, det var...
Du løy.
Det var ingen løgn. Jeg...
Din høykonge samtykket til De tre.
Men De sju ble smidd under dekke av en løgn.
Du må dra til Lindon straks
og tilstå sannheten for din høykonge.
Ellers vil det bli verre.
Nei, da ville han...
Han ville aldri tillate meg å smi noe igjen.
Det er enten det,
eller å fortsette...
...enda dypere inn i malstrømmen.
Far, jeg har vært i Eregion.
Jeg sier deg, det er noe djevelskap i disse ringene.
Vi må ikke bruke dem lenger.
Tid og trykk kan forme en dverg
like sikkert som det kan forme en stein.
Jeg håpet at vår fremmedgjøring ville bidra til å forme deg, min sønn.
Men jeg forutså ikke hvor mye det ville forme meg.
-Far... -Jeg er stolt av deg.
-Nei. -Jeg er stolt av deg.
Ditt ønske om å samarbeide med alvene har reddet kongeriket vårt.
Det er derfor jeg nå, mer enn noensinne,
trenger deg.
Jeg trenger din øks ved min side.
Fyrst Durin.
Durin?
Durin, hva sa han? Ville han...
Jeg prøvde.
-Men... -Durin, nei.
Jeg prøvde å fortelle ham det.
Durin...
Sverg.
Sverg at du aldri vil bruke en av de ringene.
Jeg sverger.
Det er en mystisk kraft i hjertet av stein og malm.
Selv mens et verk ennå er i kunstnerens tanke, slutter det å...
...adlyde ham.
Vi har mislyktes. Hver og en av oss.
Smiingen ble utført med største omhyggelighet, herre.
Ble den?
Var hvert eneste hammerslag perfekt?
Eller ble oppmerksomheten deres avledet av stolthet og dovenskap?
Vi må bøte for våre feil på den eneste måten vi kan.
Ved å fullføre ringene sammen.
De ni må gjøre mye mer enn å hjelpe menneskene.
De må skape balanse i hele prosjektet.
De må få styrke fra De tre.
Og på noe slags vis...
...forløse De sju.
De må forløse oss alle.
Vi skal jobbe natt og dag.
Nye mønstre, nye legeringer. En ny framgangsmåte.
Jeg er med hvert steg på veien.
Og om noen av dere yter kun en hårsbredd mindre
enn sin beste innsats, er vedkommende
ikke lenger en smed i Eregion.
Er det forstått?
Ja, herre.
Det begynner nå.
Det var litt av et opptrinn.
Mine venner. Ikke bli motløse.
Herren deres kan virke urimelig
og kravene hans overdrevne, sågar umulige.
Men det er bare fordi han vet hvor mye som avhenger av at dere lykkes.
Men jeg vet at dere ikke vil skuffe ham.
Eller meg.
Jeg er sikker på
at vi vil fullføre Maktens ringer.
Ja.
Skal vi begynne?
Ja, så klart, herre.
Sannelig Gavefyrsten.
La oss sette i gang.
Høykonge!
Høykonge, orkene er ikke i Mordor.
En hærskare av dem er på vei mot Eregion.
Galadriel hadde rett.
Du må sende hæren til Eregion straks.
Det er ikke mulig.
Jeg har grunn til å tro at Sauron står bak alt dette.
Høykonge, Eregion er alvedommens juvel.
Dets fall ville vært et dødelig slag for hele Midgard.
Du må sende hjelp!
Våre hærer kan ikke beseire både Adar og Sauron.
Ikke alene.
Kom igjen!
Trekk unna!
Jeg avskyr dem.
Fortsett.
-Pass på henne. -Det går bra.
Ja.
Jeg førte deg hit,
ikke som fange,
men som en mulig forbundsfelle.
For vi har en felles fiende.
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg