DIN EPISOADELE ANTERIOARE
- Țineți-vă bine! - Disa!
Muntele a-nceput să scuipe foc.
Cutremurele...
s-au răspândit, prin oasele pământului,
dărâmându-ne puțurile de lumină
și văduvindu-ne de recolte.
Vai, nu!
Puterea acestor Inele o va-ntrece pe cea a oricărui lucru făurit
de mână de gnom sau om.
Vor fi Inelele Puterii.
Vor avea puterea să-ți tămăduiască muntele.
De i-ai aduce tatălui tău o cale de a-și salva regatul,
i-ai recâștiga prețuirea.
Poate chiar și moștenirea.
Îmi pare mie sau mi-ai jignit tatăl?
De mai aud vorbe de ocară pe numele reginei, tu ai să te alegi c-un beteșug.
Mi-a fost vorba destul de limpede?
Regina amăgelilor!
N-are căderea să domnească!
Regele mi-a vorbit pe patul de moarte
și mi-a zis că ea-și apleacă urechea la ăsta.
Această piatră elfească e regina voastră!
- Liniște! - Palantírul e al meu. Ne trebuie.
Ucigașo!
Magie întunecată!
Pharazôn! Pharazôn!
Măritul vostru rege îi socotește pe gnomi nevrednici.
La drept vorbind, a poruncit să nu mai făurim alte Inele.
Nu-i timp să ne răcim gura degeaba, să-l convingem cine-i vrednic de ajutor.
Ce faci?
Îl înștiințez că voi închide forja.
Te-ncumeți să-ți amăgești regele?
Mă-ncumet să câștig timp, să ne săvârșim lucrarea.
N-am încredere în puterea asta din Eregion.
Mi-ai zis cândva
că soarta elfilor e rânduită de minți mai înțelepte decât ale noastre.
Că a încerca să-i schimbi cursul, să păcălești moartea
ar aduce o nenorocire și mai mare.
Cuget întruna...
Dacă ai avut dreptate?
O hoardă de orci a călcat pe pământurile elfilor.
Cărarea aceea...
Să-nțeleg că duce în...
Eregion, stăpâne!
Să-i dăm de știre Măritului Rege înainte ca armia să plece spre Mordor.
Acolo!
Porniți spre Lindon! Îi voi ține pe loc cât voi putea!
Ia-l!
Ia-l, Elrond!
O stea străluce în clipa întâlnirii noastre...
Domniță Galadriel!
STĂPÂNUL INELELOR: INELELE PUTERII
Pe aici, Măria Ta!
După cum vezi, încercăm să săpăm un nou puț,
ca să ajungem la lumina soarelui.
Dar, până acum, strădaniile noastre au șubrezit muntele și mai mult.
Hai, pune mâna pe târnăcopul ăla și înfige-l acolo!
Dacă tragi de el... ești gata?
Nu vreau să-mi irosesc timpul aici!
Bine, bine!
Te tulbură ceva, Măria Ta?
Nu.
Or să se îndrepte lucrurile curând.
Da.
Săpați aici!
Măria Ta, e un perete de temelie.
- De-l doborâm... - Mă-nveți tu pe mine cum să sap?
Aici se cuvine să săpăm. Faceți cum vă spun!
Dă-mi securea!
- Tată... - Securea!
Narvi!
Am terminat pe azi!
Mergeți! Plecați acasă!
- Perfect! - Nu-i nevoie să repeți!
Am terminat?
Măria Ta, n-ar fi cuminte să te oprești, să iei o gură de aer?
Nu de aer avem trebuință, ci de lumină.
Măria Ta, oprește-te!
Tată, nu!
Când o să vă mai poruncesc să săpați,
să mă ascultați.
Aici. Aici.
Bun! Unu, doi, trei, patru. Săpați!
Mi-e milă de cei ce trăiesc deasupra.
Robi ai soarelui.
Legați cu lanțuri de perindarea fără de sfârșit a zilei și a nopții.
În Khazad-dûm, nu-i cunoaștem samavolnicia.
Aici, noi aducem soarele în casa noastră.
În sfârșit, se ivesc din nou zorii
în inima muntelui nostru!
Khazad...
Dûm!
Gnomi și elfi care lucrează la un loc...
Se zicea că nu-i cu putință.
Însă munca noastră împreună a zămislit această minune.
Iar azi pășim pe poteca unui nou vis,
care va dăltui slova prieteniei noastre în piatră.
Narvi?
Clipa lui de glorie!
Priviți...
Porțile lui Durin!
Noua poartă spre Apus a muntelui nostru.
De nepătruns. Se arată vederii doar în lumina lunii.
Și păzită de un cuvânt-cheie pe care-l cunosc doar prietenii.
Luați aminte, meșteri,
urmăriți-l pe Narvi cu mare băgare de seamă cât e aici.
E un meșteșugar desăvârșit.
Da, dar aspru.
Dar și un hoț fără pereche. Să nu lăsați giuvaiericale la vedere!
Ia căutați-l prin buzunare!
Pentru o prietenie trainică...
între elfi și gnomi.
Ospitalitatea e la mare cinste.
Au fost cam dezlânate vorbele mele?
Te rugasem să nu te lungești.
Nu-mi aduc aminte.
N-asculți de fiecare dată.
Odată ce ideea prinde rădăcini în mintea ta.
S-ar fi cuvenit să zic mai multe.
Să-ți laud ajutorul.
Iertare!
Mi-e greu să mă veselesc
când cei mai năpăstuiți de umbra Mordorului suferă mai departe.
Inele pentru oameni?
N-am zis nimic de Inele.
Îți place să te joci, nu?
Sădești idei în mintea altora, ca mai apoi să-i convingi
că e rodul minții lor.
Credeam că mințile noastre sunt îngemănate aici.
Te-ai răzgândit?
Aceasta-i seara gnomilor. Vino! Vorbim mâine despre oameni.
Aș prefera să vorbesc despre ei acum.
Multe dintre nenorocirile oamenilor sunt propria lucrare.
Și mi s-a spus că oamenii din Ținuturile de la Miazăzi
l-au ajutat pe Adar să cucerească pământurile.
O parte dintre ei.
Ceilalți au primit deja cămin nou
de la cei din neamul lor, din Númenor.
Ai pus vreodată piciorul în Númenor?
Nu.
Este fără de seamăn.
Însă frânt.
Se leagănă pe veci între măreție și surpare.
Mă tem pentru Númenor.
Mai mult decât pentru orice meleag.
Nădăjduiam ca Inelele noastre să-i dea statornicie.
Nu se poate să dăm Inele oamenilor.
Primejdia stricăciunii e mult prea mare.
Oricâtor daravele le-am da de capăt, ar fi nimic
pe lângă cele pe care le-am crea.
Așa e.
Ai dreptate.
Firește! Oamenii au multe slăbiciuni.
Însă, când se lasă întunericul,
mereu sunt unii care se ridică și strălucesc.
Eärendil, Tuor,
Beren, fiul lui Barahir.
Și ce anume propui?
Să găsim oameni de încredere.
Cei mai înțelepți, cei mai aleși, cu inima neprihănită.
Din Númenor și până-n Rhûn, găsim nouă purtători de inele
din nouă regate mari ale muritorilor.
Nouă?
Desăvârșirea Celor Trei.
Întreit desăvârșită.
A treia oară, nouă inele vom făuri.
Am înfăptuit lucruri mărețe, prietene.
Hai să nu ispitim neizbânda...
întinzându-ne mai mult decât ne e dat.
Îmi pare rău. Răspunsul meu e „nu”.
Inelele Puterii sunt desăvârșite.
Firește.
Nu trebuie să-ți ceri iertare. Prea bine!
Le voi făuri pe cele Nouă chiar eu.
L-ai văzut vreodată? Dincolo de mările dinspre apus.
Turnul alb din Eressëa...
adevărata poartă către Tărâmurile Nepieritoare.
Nu, nu l-am văzut.
Doar ochii cei mai ageri îl zăresc.
Și doar de pe piscul Meneltarma.
Gândesc că elfii l-au pus dinadins acolo.
Ca fiece apus să ne aducă aminte că zilele noastre sunt numărate,
iar ale lor nu.
Că, oricât de sus am urca,
unele lucruri nu ne vor fi pe veci îngăduite.
Sceptrul e în mâinile tale, tată.
Nu-i oare destul de sus?
Toată viața am crezut că e.
Tu dai însemnătate Sceptrului.
Evul Oamenilor bate la ușă, tată! Să nu-l irosim!
Hai să clădim Númenorul pe care l-ai văzut mereu cu ochii minții.
Odată, pe când erai la pieptul ei,
mama ta a prorocit că o vei sfârși rău.
Mama?
Ce-a zis?
Uimește-mă cu roadele misiei ce-ți voi da
și-ți voi spune.
De vei da greș, voi fi nevoit să-ți găsesc alt loc unde să fii de trebuință.
Pharazôn! Pharazôn! Pharazôn!
Ascultă-i!
Nu-s singurele voci.
Valandil îmi zice că, în Mahalaua Veche,
lumea se roagă zi și noapte pentru tine.
Pentru regina lor.
Regina noastră.
Dă-ne poruncă și vom îndrepta lucrurile negreșit!
- Straja pe Mare ți-e credincioasă. - Elendil...
- Putem duce lupta împreună. - Elendil!
Tu m-ai ajutat să primesc din nou în inimă învățătura Credincioșilor.
Am jurat să-i slujim pe mai departe.
Acum voiești să închid ochii...
când lupii dau târcoale stânii?
Ce ai văzut? În palantír.
Pe mine însumi.
Rătăcit.
Mergeam călare din oraș către...
Nu știu încotro.
Atunci n-ai văzut-o.
- Ce să văd? - Poate s-o fi schimbat.
Ce vrei să spui?
Nu toate bătăliile sunt menite a fi câștigate.
Uneori, cea mai mare izbândă, cea mai mare dovadă de credință
e să-i spui inimii să tacă.
Nu pricep.
Ani la rând, palantírul
mi-a arătat doar prăbușirea insulei noastre.
Însă, când l-ai atins, vedenia s-a risipit.
S-a preschimbat într-un drum nou.
Domnia lui Pharazôn e-o cărămidă pe acest drum.
Tu, de asemenea.
Mi-ai cerut poruncă.
Iată porunca mea!
Oricât de mult te-ar ațâța, orice ar încerca să-ți ia,
tu nu trebuie să primejduiești noua soartă a Númenorului.
Tu vei rămâne liniștea din inima furtunii.
Întoarce-te pe corabia ta, căpitane!
- Renunți la ea de bunăvoie? - Da.
Nu mai ești în Straja pe Mare. Drum bun! Următorul!
Stai la rând!
Locotenente!
Bun. Pe aici.
Ce-nseamnă astea?
Toți cei socotiți loiali Reginei regente au rămas fără grad.
Din a cui poruncă?
A mea.
Îmi pare rău. Voiam să-ți zic mai devreme.
Seniorul Belzagar voia să fiți acuzați de trădare.
Și totuși, tu, care ai dat jos o regină, ai urcat în rang.
Cum îndrăznești să faci ambiție măruntă din durerea mea?
Fratele meu a murit pentru că Míriel s-a uitat într-o piatră elfească.
Îți bați joc de lucruri sfinte.
Îmi bat joc de lucruri prostești.
Ar-Pharazôn e regele tău.
Acceptă, tată! Te rog stăruitor!
Calea pe care mergi duce la trădare.
Iar a ta, în largul mării.
Ai grijă cum calci. Până pe fundul mării e cale lungă.
- Ești gata? - Lipsește ceva?
- Nu. - Următorul!
Stai pe loc! Sunt toți de pe aceeași corabie. Notează!
- Trece-i numele! - Să trăiți!
Să întocmim o listă!
Căpitanul părăsește puntea!
Nu mai e căpitanul nimănui.
Are dreptate.
Nu mai sunt.
Căpitane!
- Mulțumesc, căpitane! - Valarii să te apere!
Încetați!
- Mulțumesc, căpitane! - Mulțumesc, căpitane!
- Valarii să te binecuvânteze! - Mulțumesc!
Valarii să te binecuvânteze!
Mulțumesc, căpitane!
Încetați!
- Mulțumesc, căpitane! - Mulțumesc, căpitane!
Cum credeți că se va termina asta? Liniște!
- Mulțumesc, căpitane! - Fii binecuvântat, căpitane!
- Căpitane Elendil! - Valarii să te binecuvânteze!
Valandil!
Poate reușesc să-ți șterg numele de pe listă.
Voi vorbi cu regele.
Ai face asta pentru mine?
Ești unul dintre vechii mei prieteni.
Aș zice că e mult prea limpede cine sunt prietenii tăi.
Mult slăvite și mărite rege!
Îți scriu carte să-ți dau de știre cât mă bucur
de izbânda Celor Trei Inele în Lindon.
Așa cum mi-ai cerut, forja e stinsă, atelierul e pustiu.
O liniște deplină s-a lăsat peste oraș. Presimt că ne așteaptă zile luminoase.
Nădăjduiesc să vii în vizită curând.
Până atunci rămân, ca și până acum,
sluga ta credincioasă, Senior Celebrimbor.
Flota e gata de plecare. Ce mai așteptăm?
În Eregion e totul bine.
Cartea arată că Galadriel s-a înșelat.
Iar cât noi șovăim, armata lui Adar devine pe zi ce trece mai puternică.
De vrem să-i invadăm, trebuie să plecăm acum.
Dușmanul nostru e în Mordor.
Ești gata să pui rămășag viitorul Pământului de Mijloc
pe închipuirile șoptite de Inel?
- Tu ai vrut-o. - Știu.
- De la bun început. - Știu prea bine.
A învăța să asculți munții e un dar de la Aulë,
unul cizelat și desăvârșit de-a lungul unei vieți.
Asta...
îmi pare o simplă amăgire.
E Durin al Treilea.
Aș zice că știe câte ceva despre putere.
Asemenea putere i-ar pune la încercare și pe cei mai virtuoși gnomi.
Mă rog să nu se-abată de la calea dreaptă.
E perfect.
Ăla face 200.
200? Pentru o pârlită de piatră?
E un cristal de acordat vocea.
Poate să fie și-un car cu șase boi. Nu dau atâția bani.
De vină-i noua lege dată de rege.
Un gologan intră la mine-n pungă, altul îl ia coroana.
Îi zice „bir pe Inel”.
Bir pe Inel?
Domnule dragă, e ziua mezinei noastre săptămâna viitoare.
Fii bun și mai lasă de dragul ei! Îți dăm 100.
- O sută? - O sută.
Cum vi se pare?
Ca jaf la gura puțului.
150?
- Cu grijă! - Pe barba lui Aulë! Iertare!
- Ai grijă! - Se rostogolește!
Pare-se că i-ați dat un șut.
Îmi cer iertare, doamnă, că m-am băgat în fața dv.
L-am prins, l-am prins! Nu l-am prins!
Bun așa...
Unde ești, păcătosule?
Ce?
Ce-i asta?
Aici erai!
Trimiși ai celor șapte regate ale gnomilor,
v-am chemat azi aici pentru că Pământul de Mijloc se schimbă.
Își întinde mădularele.
Ciolanele-i trosnesc.
O putere întunecată ne amenință regatele.
Dar, prin mila lui Aulë, poporul meu a trecut de astă încercare.
Nu peste multă vreme, și ale voastre o vor trece.
Se vor ridica împreună într-un nou ev pentru seminția noastră,
cu ajutorul unei puteri care va schimba totul.
Șapte Inele.
Șapte seniori.
Iar înlăuntrul fiecăruia, ferecată... puterea.
Putere asupra pământului.
Putere asupra pietrei.
Putere să făurim soarta tuturor gnomilor, pe vecie!
Inelele nu vi se cuvin vouă, ci cârmuitorilor voștri.
Mergeți acasă și înștiințați-i că răsplata-i grasă, să ajungă tuturor!
Dar vine cu un preț.
Khazad-dûm nu va mai ști ce-i neîndestularea.
Aurul e chiar sub tălpile noastre.
Să săpăm mai adânc!
Dar cine-a pus aceste stavile?
Măria Ta! Cu zeci de ani în urmă.
Să trecem peste ele!
Să trecem... Măria Ta...
Treci peste ele, meșter-băieș, ori le găsesc eu...
- Unde-i? - L-ai scos.
Unde e? Ce-ai făcut cu el?
E-acolo. L-ai scos.
Ai zis că-ți simți mâna grea.
Așa e.
Începeți să săpați în locurile însemnate!
Măria Ta!
Opriți-vă!
S-ascunde ceva sub minele astea.
Disa a auzit cu urechile ei.
Un rău fără de nume, vechi și puternic.
Nu săpați!
Ți-ai primit porunca, meștere-băieș.
Te implor, Narvi.
Meștere-băieș, ți-am dat porunca!
Cântăreții pietrelor se laudă că aud muntele.
- Cum? - Cu Inelul pe deget, eu îl văd.
Fiecare puț, fiecare zăcământ, fiecare nestemată.
De mii de ani,
de-abia dacă am luat un degetar din bogățiile pe care le poartă muntele.
Disa se înșală.
Nu e nicio primejdie.
- Stăpâne! - Ce e?
Nu știu.
Ești bine?
Mă-nșală oare ochii?
Nu.
Turnam tipar nou pentru Inel.
Mirdania căuta să-i dea altă mărime când...
Ea unde e?
- Aveți grijă! - Meștere!
Înapoi!
Stai!
Trage aer în piept!
Ce s-a-ntâmplat?
Eram într-un loc precum acesta,
doar că învăluit în pâclă și-ntuneric și...
am văzut...
La început, am crezut că a luat foc forja.
Dar nu era forja.
Ce era?
Era înalt...
iar pe piele îi jucau flăcări.
S-a apropiat de mine, i-am simțit suflarea puțind a moarte...
și i-am văzut...
i-am văzut ochii.
Nemiloși și veșnici.
Bănuiesc că a fost aici.
Bănuiesc că a fost printre noi de la bun început!
Ești cu noi acum.
Nu ai de ce te teme.
Privește în jur!
E liniște și pace.
Ce ai făcut diferit de data asta?
Seniorul Darurilor mi-a zis că-ți faci griji de nevolnicia oamenilor.
Drept urmare, am căutat să întărim aliajul cu mai mult mithril.
Nu!
Dacă la asta voiați să ajungeți, trebuia să...
Să...
Ne-ar scuti de multă osteneală
dacă ne-ai dat un sfat, cât de mic.
- Senior Celebrimbor! - Ar trebui...
Iertare, Înălțimea Ta, însă a sosit Durin cel Tânăr, tocmai din Khazad-dûm.
Spune-i să aștepte!
Zice că e urgent. E ceva legat de Inele.
Mă duc să văd ce vrea.
Nu!
Nu. Mă duc eu.
Cum adică „s-a schimbat”?
E mult mai rece. Mai iute la mânie.
Aud că refuză să-mpartă Inelele
dacă seniorii gnomilor nu-i făgăduiesc jumătate din bogățiile minelor!
Nu-i stă în fire lăcomia! Nici acum, nici altă dată!
O fi oare cu putință ca Inelul de pe degetul lui...
Nu.
Am urmat același tipic, Durin,
aceleași materiale, până și aceleași scule ca la Cele Trei.
Refuz să cred că Inelele au vreun cusur.
Atunci, poate faurul Inelelor are vreun cusur.
Ce vrei să spui?
Cât de bine îl cunoști pe Annatar ăsta?
Ești foarte curajoasă.
Sunt din cei care privesc lumea nevăzută și nu-și mai găsesc locul pe lumea asta.
Ai văzut-o și tu?
Da.
În lumina sa, lucrurile apar așa cum sunt cu adevărat.
Făpturi din felurite trepte de lumină...
Și întuneric.
Mă doare să spun asta,
dar n-am dorit nimănui să vadă ce ai văzut
până a nu-l fi ajutat să se tămăduiască.
Vorbești de... Seniorul Celebrimbor?
Da.
A trudit atât de mult să făurească
Cele Trei și Cele Șapte, încât i s-a împuținat făptura.
A rămas slab în fața Umbrei.
Prin urmare, am văzut...
Făgăduiește-mi că nu mai pomenești asta nimănui.
Nici măcar lui.
Făgăduiesc.
Curios!
Când lumina a poposit pe părul tău,
preț de-o clipă, mi s-a părut că-i semeni leit.
Cui?
Domniței Galadriel, se înțelege.
Sufletele celor răposați tânjesc după liniște.
În seara asta, noi îi vom ajuta să o găsească.
Până ne vom revedea în depărtata țară verde,
în lumina unui grabnic răsărit.
Din porunca regelui, acest altar va fi dărâmat.
Mergeți la casele voastre!
Fiule, e cel mai vechi altar din Númenor.
Împiedică ridicarea noului apeduct.
De nu plecați de bunăvoie, veți fi obligați.
Regele își cere scuze.
Cum e să ai o copilă căreia îi e rușine cu tine?
Nu vă mai împotriviți!
N-ai auzit ce-a zis, moșule? Afară!
Luați-i armele!
Așteptați!
Îl ajut eu să iasă.
De nu-i pusă la adăpost, sufletele pentru care plânge se vor prăpădi.
Dă-i moaștele!
Am zis să i le dai, flăcău!
Nu știu dacă ai aflat, dar am fost promovat...
Țineți-l!
Altarul ăsta e pentru Credincioși. Oamenii regelui nu sunt bineveniți.
Nu te văd rugându-te.
- Să mă ierte valarii! - Pentru ce?
Stai! Nu!
Sprijiniți-l pe fiul meu!
Valandil!
Nu! Valandil!
Nu!
Nu! Valandil, las-o jos!
Las-o jos!
Ți-am dat un ordin.
Să trăiți!
Nu!
Nu! Fiule!
Nu!
Spune-i temnicerului că el a pornit răzmerița.
Nu! Nu, am convingerea că Inelele gnomilor ascund un cusur.
Sau regele Durin nu știe a folosi Inelul și caută un țap ispășitor.
Nu!
Nu, nu cred așa ceva.
Un meșter ce-a prefăcut prelucratul metalelor într-o joacă
să ia aminte la cei ce vor să se joace cu mintea sa.
Ai ajuns să vezi pumnale peste tot.
Iar tu alegi să le nesocotești chiar și când le simți la beregată.
Nu! Ajunge!
Te întreb...
dacă ai prefăcut...
în vreun fel, inelele gnomilor. Da sau nu?
Nu.
Amândoi am făcut-o.
Ce tot îndrugi acolo?
Făuritul inelelor e deopotrivă meșteșug și trăire.
Iar de data asta, am strecurat minciuna în tipic.
Minciuna?
La ce minciună te gând...
La scrisoare.
Ba nu.
Nu, aceea a fost...
Ai mințit.
Nici vorbă de minciună.
Măritul Rege a încuviințat făurirea Celor Trei.
Însă pe Cele Șapte le-am făurit la adăpostul înșelătoriei.
E musai să mergi numaidecât în Lindon
și să-i spui adevărul Măritului Rege.
Altfel, se vor înrăutăți lucrurile.
Nu. De fac asta...
N-o să-mi mai dea încuviințarea să făuresc altceva.
Ori faci asta,
ori ne vom scufunda...
și mai adânc în bulboană.
Tată, am fost în Eregion.
Crede-mă, Inelele ascund sămânță de viclenie.
Să nu le mai folosim niciodată!
Ciocanul anilor și al strânsorii pot șlefui un gnom
la fel de ușor cum șlefuiesc piatra.
Am nădăjduit ca înstrăinarea dintre noi să te șlefuiască, fiule.
Dar nu m-am așteptat să mă șlefuiască atât de mult pe mine.
- Tată... - Sunt mândru de tine.
- Nu. - Sunt mândru de tine.
Dorința ta de-a ne întovărăși cu elfii ne-a salvat regatul.
Din această pricină, acum, mai mult ca niciodată,
am nevoie de tine.
Am nevoie de securea ta de partea mea.
Prințe Durin!
Durin?
Ce-a zis, Durin? A...
Am încercat.
- Dar... - Durin, nu!
Am încercat să-i spun.
Durin...
Jură!
Jură-mi că nu vei purta în veci și pururi un asemenea Inel.
Îți jur.
Și piatra, și zăcământul ascund o vrere nefirească.
Nici n-a plecat de la sânul meseriașului, că lucrarea începe...
să nu-l mai asculte.
Am dat greș. Toți, până la unul.
Am urmat planurile fără să ne abatem de la îndrumările tale, stăpâne.
Oare?
Fiece lovitură de ciocan a fost desăvârșită?
Ori nu cumva trufia și lenevia și-au dat mâna și v-au amorțit simțurile?
Se cuvine să ne ispășim greșelile cum știm noi mai bine,
ducând la bun sfârșit Inelele, împreună.
Mai mult decât să-i ajute pe oameni, Cele Nouă
vor trebui să-ndrepte balanța întregului plan.
Vor trebui să-și tragă forța din Cele Trei.
Și, nu știu cum...
să le izbăvească pe Cele Șapte.
Să ne izbăvească pe noi toți.
Vom lucra zi și noapte.
Planuri noi, aliaje noi, un nou tipic.
Vă voi fi alături clipă de clipă.
Iar cei ce nu vor pune și ultimul oscior din trup
la treabă, să știe că...
vor părăsi breasla făurarilor din Eregion.
Am fost destul de limpede?
Da, stăpâne.
Începem acum.
Tulburătoare vorbe!
Nu deznădăjduiți, prieteni!
Poate vi se pare că meșterul vostru a întrecut măsura...
iar cererile lui sunt necumpătate, ba chiar cu neputință de atins.
Dacă-i așa, e doar pentru că știe câte atârnă de reușita voastră.
Eu însă știu că nu-l veți dezamăgi.
Nici pe mine.
Eu n-am nicio îndoială cât de mică
că vom duce la bun sfârșit Inelele Puterii.
Da.
Începem?
Da, stăpâne.
E Seniorul Darurilor!
Să ne apucăm de treabă!
Mărite Rege!
Mărite Rege, orcii nu sunt în Mordor.
Hoardele lor se-ndreaptă spre Eregion.
Galadriel a avut dreptate.
Trebuie să trimiți oștirea în Eregion pe dată!
Nu e cu putință.
Mă tem că Sauron e păpușarul care ne-a jucat pe toți.
Mărite Rege, Eregion e nestemata ținuturilor elfești.
De ar cădea, Pământul de Mijloc ar primi o lovitură de moarte.
Se cuvine să trimiți ajutor!
Oștirile noastre nu-i vor putea înfrânge și pe Adar, și pe Sauron.
Nu singure.
Mișcă!
Înapoi!
Mă dezgustă!
Hai!
- Feriți-vă de ea! - Nu-i nimic.
Da.
Te-am adus aici
nu să te-nrobesc...
ci să ne unim forțele.
Împotriva dușmanului nostru comun.
Subtitrarea: Cristian Brînză
Redactor Aura Marinescu Nour