Nepřibližujte se k mýmu domu!
ONI
Držte se dál od mý rodiny!
Držte se odsud dál!
Držte se dál od mýho domu.
SEVERNÍ KAROLÍNA 1946
Dost.
Přestaň.
Jsem tady.
Jsem u tebe.
Pojď.
Jsem tady.
Pojď dolů na večeři.
A paní Vernetta... Vzpomínáš? Prala prádlo.
Vzala si toho blázna, co dělal whisky v kůlně.
Jo.
Její syn Willy mi nakreslil hezké přání na rozloučenou a...
Máma jich má celou hromadu.
-Peníze ti nikdo nedal? -Henry.
Měla bych zůstat doma a pomoct s miminkem.
A kdo ukáže paní Jenkinsové, jak vypadají samé jedničky?
-Ale já mám dvojky. -Přesně tak.
Pojď pomoct mámě s dezertem.
Je večer, že jo?
Něco po sedmé hodině.
Po sedmé.
Nejdřív dej tátovi.
To si pochutnáš.
Tady máš, zlato.
Henry, neodcházej.
Zůstaň. S Ruby jsme...
Upekly jsme koláč.
Je s broskvemi.
Zůstaň tu.
Paní Vernetta...
Zmínila se...
Dost toho namluví, co?
Ano.
To ano.
Zmínila se, že najímají v továrně na čirok.
Sežeň si práci na dráze. Můžeš mi vozit věci odevšad.
To je skvělý nápad, Ruby.
Mají trať z Moreheadu do Richmondu.
Do večeře bys byl doma.
Mají tam pláž?
Pamatuješ, jak jsme ve škole četli mapy?
Ruby Lee, běž do svého pokoje.
-Upekly jsme ho pro tátu. -To nic.
To nic. Táta je jen unavený.
To nic.
Nenechali nás ani vystřelit.
Cože?
Barevní vojáci nebyli „připravení na boj,“ nebo tak něco.
-Dělali nám věci, co se nedělají ani... -Co, zlato? Co?
Jako by nestačilo, že bojujeme s Němci. Využívali nás jako...
Armáda a její podělaný experimenty.
Nervovej plyn, yperit...
„Poznávání účinků,“ říkali nám.
Zkoušejte to na těch skopčákách.
Ne na nás. Jasný?
To ti udělali?
Ne tak, jak některým.
Ta vůně...
Říkají tomu hořčičný plyn, ale když se jím dusíš...
Je cítit...
sladce.
Sladce.
Rozumíš mi, Luck?
Moje holčička mi upekla koláč,
a já ho ani nemohl sníst.
To nic. Moc mě to mrzí.
Nechtěl jsem s ním hodit...
Řekneš jí to?
Ne,
ale můžeme společně.
Musím se srovnat...
-Zatraceně. -Hej.
My to zvládneme.
Henry?
Co tady děláš?
Kde ses tu vzal?
Teď už jsi v bezpečí.
-Henry. -Jo?
Škrábal na dveře. Chtěl dovnitř.
Ach Bože.
Budu mu říkat Seržant.
Co myslíš?
Jo, jsi Serža.
Comptonská policie. Otevřete.
DEN TŘETÍ
Comptonská policie. Otevřete.
-Tati! -Gracie!
Sedni si k mámě, Gracie Jean.
Otevřete!
-Musíme s vámi mluvit. -Luck, dýchej, zlato.
Dýchej, ano?
Za minutku bude po všem.
No tak.
-Víme, že tam jste. Otevřete. -My to zvládneme.
Nenuťte nás vylomit dveře!
Comptonská policie! Otevřete!
-Ruce vzhůru! -Přestaňte!
Ke zdi.
Proč ti trvalo tak dlouho otevřít?
Moje holčičky se bály, strážníku.
Víš, kdo se ještě bál?
Vaši sousedé. Prý měla zbraň.
-Co dělá se zbraní? -Zamknul jsem ji.
Do Východního Comptonu zbraně nepatří.
Bydlí tu slušní, tvrdě pracující lidé.
Kdo z vás je tohle?
Polož mého bratra!
Co za děti...
Dobře, lidi. Musím vás požádat, abyste ustoupili.
Seržante. Betty Wendellová. Volala jsem vás.
Toho si vážím, ale potřebuju všechny pryč z ulice.
Seržante, ta žena měla v ruce zbraň.
A dívala se na můj dům.
Co se stalo pak, paní Wendellová?
Její manžel ji naštěstí zatáhl dovnitř, než stihla někomu ublížit.
Křičela a byla nepříčetná, jako nějaký blázen.
A když byla uvnitř?
Pardon?
Jakmile byla uvnitř,
jakákoli hrozba pro vás a vaši rodinu pominula.
Chápu to správně?
Se vší úctou,
nechápu, jak mi to pomůže cítit se bezpečněji.
Paní Wendellová,
když se z hrozby nestane akce,
nemůžu s tím nic moc dělat.
Chápete?
Chápu.
Tak jo. Rozchod.
-Jdeme, dámy. -Úplně k ničemu.
Pohyb. Vy taky. No tak.
Polož ho!
Pro Kristovy rány! Co tady vy dva děláte?
Tak.
Nechce mi někdo říct, co se tady děje?
Taková škoda.
Víte, někdy předchozí majitelé
nastraží pasti.
Nebo jed.
Je tu spousta havěti. Krysy, skunkové, mývalové, vačice...
Je to hrůza.
Rozbité.
Myslíte, že sem mohl někdo vlézt?
Nejspíš jen pes.
Vaše žena...
Ona...
Chodí běžně pro ranní noviny s nabitou zbraní?
-Chytíte tu dámu, co mi zabila psa? -Gracie Jean, mlč.
„Dámu“? O jaké dámě je tu řeč?
-Slečna Vera. Chytila mě za krk. -Gracie, přestaň!
Kdo je slečna Vera? Proč jste se o ní nezmínili?
Ne, ona, možná se sem vloupala a chytla dcerku za krk.
Tady.
Kde to je?
-Měla to tady. -Mami, prosím, přestaň.
Co se tady děje?
Zdá se, že jste měli ráno návštěvu.
Dejte vědět, když se zase objeví.
Ona...
poslední dobou není ve své kůži, ale to se srovná.
-To doufám, pane Emory. -Jo.
Vážně v to doufám.
Je mi líto vašeho psa.
Nehody se bohužel stávají.
Budeme hlídkovat v sousedství. Kdyby něco.
Postarejte se, ať nedělá rozruch, ano?
-Dobře. -Fajn.
Před tím mužem
-ze mě děláš blázna. -Byla to nehoda.
-Šlapali nám po věcech. -Mluvil jsem s nimi.
Šklebil ses na něj jak nějakej...
Co?
Dneska ne, Luck.
Někdo to udělal, Henry.
Někdo to udělal. Já to vím.
Kontroloval okna. Jedno je rozbité.
Mohlo to otevřít nějaké zvíře.
Třeba se Seržant dostal ven.
Aspoň přiznej, že je to možné.
A pravděpodobnější, než že někdo prolezl oknem
sotva velkým pro dítě a udělal tohle...
holýma rukama.
Podívej se na to
racionálně.
Nic víc, Luck.
Gracie nemůže lidem říkat o svých imaginárních přátelích.
Je to dítě, Henry.
Říkat to bělochům?
COMPTONSKÁ STŘEDNÍ ŠKOLA
Jdi a ukaž jim, jak to děláme.
Je máma blázen?
Nikdy nic takového neříkej.
-Měla zbraň. -Já vím.
-Venku. A všichni ji viděli. -Hodně si toho prožila.
A jak mluvila s těmi policisty.
Jako by byla blá...
Bylo to trapné.
Tak poslouchej, holčičko.
Vím, že si myslíš, že jsi dospělá,
ale mluvíš o své matce, jasné?
Promiň.
To je v pořádku.
Nejspíš si to nepamatuješ.
Bylo ti tehdy jako Gracie.
Ale když jsem se vrátil z války, byl jsem taky mimo.
Tvoje máma mě napravila.
A teď to uděláme pro ni.
Pomůžeme jí, jak bude potřebovat, dokud zase nebude sama sebou.
Oficiálně.
To je ono.
Tak utíkej.
-Držíš mámu za ruku? -Jo.
Hodná holka.
Je zima. Proč jsme tady dole, mami?
No,
ten policista říkal, že je tu rozbité okno.
Spravíme ho, než se vrátí táta. Co říkáš?
Zůstaň tam.
Mohla bys na něco šlápnout.
Měl pravdu.
Gracie?
Gracie, co tam děláš? Říkala jsem ti, ať zůstaneš tady.
Gracie.
Říkala, že to nebylo tím oknem, mami.
Kdo?
Tak jo, Gracie, s tou slečnou Verou budeš muset přestat.
Není skutečná.
Ale dívá se přímo na tebe.
Copak ji nevidíš?
Už ji cítíš?
Jak je cítit?
Někdy v noci
slyším, jak jde po chodbě.
Ale vždycky ji dřív cítím.
Mami, ona páchne.
Strašně páchne.
Po čem?
Po mrtvolách.
Viděla jsi ji, mami?
Ne, nic jsem neviděla, zlato.
Ale cítila jsi to, že jo?
Když řeknu, že ano, slibuješ, že to neřekneš tátovi?
Slibuju.
Ty...
Tu knihu se slečnou Verou máš už nějakou dobu.
Navštěvovala tě někdy? Doma v Severní Karolíně?
Trápit mě začala až tady.
V tomhle domě je něco špatného.
Nelíbí se mi tu.
Tobě jo?
Není špatný.
Prozatím.
Jen to musíme zkusit.
Tvůj táta kvůli tomuhle domu tvrdě pracoval.
Dáš mu šanci? Kvůli mně?
Hodná holka.
Nechci, aby mě dostala.
Nic tě nedostane.
Když se ti někdo pokusí zkřivit jediný vlas, co udělá tvoje máma?
-Zbančí je? -Přesně tak.
Mám tě ráda, mami.
Já tebe taky, zlato.
Betts! Jsi tu brzo.
Máš práci?
Jmenuje se to Osmička. Našla jsem to v časopise.
Jeden doktor v New Yorku si uvědomil, že holky dostávají hlad
průměrně osmkrát denně.
To jsem nevěděla.
Stojí vám na příjezdovce nové auto?
Znáš to, chlapci a jejich hračky.
Osm vajec, osmkrát denně, osm dní.
Zní to praštěně,
-ale shodila jsem dvě kila za tři dny. -To je báječné.
Pamatuješ, jak jsem nemohla shodit po Bobbym? To už nikdy.
Midge.
Vypadáš skvěle.
Vážně. Ale...
-Ještě dost zbývá, než... -Měla zbraň.
A ten policista dnes ráno... Jestli se mu tak dá říkat.
Dělal, jako by jen kropila trávník.
Když se do toho zapojí policie, určitě se to vyřeší.
-Ano. -Jo.
Vyřeší se to. Protože s tím něco uděláme.
Dnes na schůzi majitelů domů.
Marty neví, kde má vlastní zadek. Dale musí...
Betts, myslím, že bude lepší nechat to na chlapcích.
Tohle je tvůj domov, Midge.
Co kdyby si Bobby nebo malý Dale zrovna hráli venku?
Co kdyby ji viděli?
Nebo hůř.
Takhle to začíná.
Tak se to mění.
Stačí jedna rodina.
Ale nikdy to není jen jedna rodina.
Pročítala jsem noviny.
Tenhle článek je o čtvrti jménem Kensington v Chicagu.
Jakmile se zabydlí,
když je lidi nechají zabydlet, začnou telefonovat.
Objeví se další rodina.
A další.
A brzy bude ulice,
naše ulice, plná...
Dej to Daleovi přečíst před dnešní schůzí.
„ŽÁDNÍ ČERNOŠI“ ZNÍ V CHICAGSKÉ ČTVRTI
Munice.
Midge. Bude to v pořádku. Dostaneme je odsud. Jen musíme...
Chtěla jsem ti to říct, ale...
Vy se stěhujete.
Dale to včera řekl Clarkovi. Myslela jsem, že ti to...
Neřekl.
Víš, že se vlichotil mezi pohlaváry v továrně. Vyplatilo se.
Chtějí, aby řídil celé západní pobřeží.
To nové auto...
Chtěla jsem se zlobit, ale myslím, že ho mám radši než on.
-Stěhujete se. -Jen do Anaheimu. Bude se ti líbit.
Musíš mě navštívit. Slibuješ?
Nový dům má tolik místností.
S Clarkem byste mohli přijet na víkend!
Máme moc práce.
Ovšem. Se vším, co se děje.
Je tu ještě něco.
Nikomu jsem to neřekla, dokonce ani Daleovi.
Ještě ne.
Jsem těhotná.
Dělám si starosti. O tebe. O Nat.
Bože můj, s těmihle...
lidmi.
Ta žena se zbraní.
Už to není místo pro děti. Kdybyste s Clarkem měli...
To...
Přeju ti to, Midge. Hodně štěstí v novém domově.
Vzpamatuj se, kámo.
Aspoň dělej, že kreslíš.
Před obědem stihnu vyplnit sázkový formulář.
Stěny mají oči.
-Díky. -To nic.
Jmenuji se Henry.
Já vím.
Gary.
A nemáš zač.
Pozdě.
Posaď se, prosím.
Máš pohodlí?
Ano, pane.
Neslyším tě.
Ano, pane.
O něco se s tebou podělím.
V srdci mám lásku ke všem Božím tvorům,
ale nezahrávej si se mnou, Emory.
Ano, pane. Ne, pane.
No jo. „Tři plné pytle, pane.“
Přimlouval jsem se za tebe u vedení. Víš to?
Víš?
Možná sis všiml, že tady nemáme moc černejch.
Vážně?
Tak jo, mám rád lidi se smyslem pro humor.
„Rochestere!“
To je Jack Benny.
Neznáš? Ach, Emory. Je k popukání.
Vážně je. Na něco se tě zeptám.
Máš televizi?
Ne, pane. Právě jsme se přistěhovali, ale mám to v plánu.
Jsi z Georgie, že?
Severní Karolíny.
Proč se hádat? Jak se ti tu líbí?
Jde to.
Je to změna, ale bude to dobré.
Tomu rozumím.
Jsem z New Havenu.
Jo.
Něco ti povím.
Jestli tady najdeš dobré jidáše, hned mi zavolej.
Ano, pane.
-Chtěl jste... -Nekecej, Emory.
-Buď jsi dělal, že makáš... -Ne, pane.
Ne? Vážně?
Tak co?
Abych byl upřímný, pane Berksi.
Jde o...
našeho psa, pane. Dnes ráno umřel.
Ježíši Kriste.
Dcery to hodně rozrušilo.
Když umřel můj Skautík...
Bylo mu jedenáct.
Měl tak špatné kyčle, že jsme ho museli nosit vyvenčit.
Nestydím se přiznat, že jsem brečel jak malá holka, Emory.
Ale...
Hraj zraněný, Emory.
Hraj zraněný, ale vrať se do hry.
Ano, pane.
Řekl jsem, abys to otevřel?
Před obědem to zanes do Vývoje.
-Ano, pane. -Výborně.
„Naděje je to s křídly, co hnízdí uvnitř nás
„a pěje píseň beze slov a stále zvedá hlas.
„Ve vichru zpívá přesladce. Bouře je ošklivá,
„že se tak vrhá na ptáče, jež duši zahřívá.
„Slyšela jsem ho na mořích, v zemi, již kryje led.“
Naděje je to s křídly.
Její nejslavnější báseň.
Může mi někdo říct, kdo to napsal?
Ano?
Slečno Perkinsová?
Tu báseň napsala Emily Dickinsonová.
Ticho!
To stačí!
Ticho!
Pane Reede, chcete znovu opakovat ročník?
PO ŠKOLE - ROZPTYLUJE TŘÍDU
Jak se jmenuješ?
Ruby.
Jsi drahokam, viď?
Jsi hezká. Na barevnou holku.
Na to přijdeš.
Jmenuju se Doris.
Ahoj.
Nejsi trochu mladá na tesaře?
Chceme spravit okno.
Vážně? Tak to máš štěstí.
Nejlepší opraváři oken v Los Angeles
považují tenhle obchod za nejlepší.
Žádné sladkosti.
Buď opatrná, Gracie Jean.
Gracie?
Gracie, odpověz své matce.
Gracie.
Gracie?
Krásné, že?
Tak si říkám...
Přemýšlela jste někdy, jak asi vypadá mozek, paní Emoryová?
Kdyby nějaká mrcha zabila psa mně,
asi bych začal být zvědavý.
Mami, už můžeme jít?
Říkal ti něco Dale?
-Sakra, Betts. Ten Anaheim? -Tu radost jí neudělám.
-Je to asi hodina. -O vzdálenost nejde, Clarku.
Už to začíná.
Oni se přistěhovali a Dale prodá dům? Myslíš, že to je náhoda?
-Nevím. -Ale on ano.
Je to jen začátek.
Uvidíš.
Dalea konečně povýšili a chtějí další dítě,
třeba potřebují víc místa.
Co to má znamenat?
Nic.
Stěhuje se, protože ví, co přijde.
Jestli tady zůstanou, jeho dům bude bezcenný.
Věděla jsem, že se chová divně.
K čertu s nimi.
Nemůžeš se na ni zlobit, Betts.
Je dobrá.
Vždyť je to tvoje nejlepší kamarádka.
Nejlepší kamarádi jsou jen lidé, které jsi ještě neotestoval.
Ale teď už to vím.
My to víme.
Ten hajzl.
Měl pronést tu velkou řeč o tom, jak je dostat pryč,
a přitom věděl, že se odstěhuje.
Ještě neodjel. Pořád to může udělat.
Z korby stěhovacího auta?
„Do toho, lidi. Nevzdávejte se.
„A nezapomeňte mi přeposlat poštu.“ Debil.
No tak, Betts.
Udělej to ty.
Mám všechny ty výstřižky. Stejně jsi chytřejší než ten pitomec.
-Ať to udělá Marty. -Ten je ještě horší.
Nebo se můžeme odstěhovat do Wattsu.
Musíš to udělat.
Vždycky víš, co máš říct.
Je to jeden z důvodů, proč jsem se do tebe zamilovala.
Tohle ne?
Zvládneš to, Clarku.
Ukážeš Daleovi a Midge
a všem ostatním, jak vypadá za něco se postavit.
No?
Dobře, ale Betts, jestli to udělám,
tak se musíš jít usmířit s Midge.
Kam jdeš?
Málem jsem zapomněla.
Olivová ratolest. Midge potřebovala cukr.
Jak bylo ve škole, holčičko?
Šlo to.
„Šlo to“?
Od nejchytřejší holky na Comptonské střední bych čekal víc.
Bylo to normální.
Jako jediná ze třídy jsem četla Emily Dickinsonovou.
-Jo? -No ovšem.
To je moje holka.
Emily Dickinsonová, co?
Dobře.
A co vy, malá slečno?
Pomáhala jsi tu mamince?
Spravily jsme okno ve sklepě.
-To je od vás hezké. -Jo.
Hned potom, co jsme viděly slečnu Veru.
No, já ji viděla. Máma ji jen cítila.
Tak jo.
No, o tom mi bude muset máma vyprávět.
Co je to?
Domácí.
Měl jsi pravdu v tom,
co jsi řekl těm policistům.
Poslední dobou jsem nebyla ve své kůži.
Ale už se začínám cítit lépe.
Tati?
Henry.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kateřina Hámová