ВОНИ
Пані Еморі,
торазин, здається, добре допомагає.
Це місце — притулок, чи не так?
У нас сьогодні цікаві гості, докторе Мойніген.
Вітаю, пані Еморі.
Мені сказали, що ви не хочете їсти свою їжу, Лакі.
- Але вона сказала, що я можу забрати… - Для вас — пані Еморі.
Моя сім'я.
Коли я зможу побачити свою сім'ю?
- Що вам казали про хвилювання? - Я не…
Я не хвилююся.
Молодець.
Кожен навчає кожного, Елло Мей.
Я нагляну за нею, лікарю!
Обережно, Лакі. Ти повинна бути обережною.
Їй дуже пощастило.
Влада Північної Кароліни підтвердила вашу історію.
Яка сумна історія.
Їй не місце у в'язниці.
Вона хвора людина, а не злочинниця.
Мені треба поговорити з нею.
- Про те, що вона зробила з сином? - Вона нічого не зробила.
- Звісно. - Її забрали швидше,
ніж я встиг їй сказати те, що хотів.
Що ви мали їй сказати?
Пане Еморі, я вже бачила таку поведінку раніше. Це мій фах.
Чи знаєте ви, що кілька чорношкірих жінок,
у гіршому стані, ніж ваша дружина,
опинилися тут, учинивши жахливі речі?
Моє лікування виявилось дуже успішним.
Ваші щоденні спроби побачити її зовсім їй не допомагають.
Вона повинна знати, що я прийшов.
І що я не засмучений. І я розумію…
Думаю, що розумію, чому вона так вчинила.
Із часом ви скажете їй це.
Зараз це її тільки розбурхає.
Лікарю, я знаю дружину.
Це вимушене утримання — розумієте, що це означає?
Що ви триматимете її, скільки заманеться.
Стільки, скільки їй треба.
Щоб ми допомогли.
Дайте їй хоча б своїх донечок побачити.
- Їм треба побачити маму. - Після того, що вони бачили?
Я не дитячий психіатр, але це буде катастрофа для них.
Зосередьтеся на своїх доньках.
Як вони почуваються?
Діти швидко оговтуються.
Я перекажу їй, що ви заходили
і що ви з дівчатами почуваєтеся добре.
Повертайтеся до нормального життя.
Лікарю, як ви її лікуєте?
Загалом я просто слухаю.
ДЕНЬ ДЕВ'ЯТИЙ
Я приготував так, як ти любиш.
З молоком та цукром.
Вона, мабуть, ще надто гаряча.
Нехай трохи охолоне.
Ти помітила, які шпалери?
Упізнала?
Я довго шукав той самий візерунок,
але я можу бути досить впертим.
Послухай,
я не знав твого розміру.
Купив тобі дещо рожеве.
Ти рідко носиш рожеве.
Не дери це, Бетті.
Не треба боятися.
Гаразд? Я зв'язав тебе,
але це було для твоєї ж безпеки.
Дай мені руки.
Крем для вимені, я ним мащу свинячі соски.
Це допоможе позбутися цих слідів.
Давай свої руки.
Я Джордж. Ти ж мене знаєш.
Ти хороша жінка, Бетті.
І я думаю, що я теж хороша людина.
І я знаю, що б подумали люди про наше кохання,
вони б не зрозуміли.
Заміжня жінка тікає з молочником?
Ти вважаєш, що це занадто.
Усе гаразд.
Ти побачиш.
Я хочу, щоб ти знала,
що я буду готовий, коли ти будеш готова.
Гаразд.
Він побіг за м'ячем і не встиг повернутися вчасно.
Що, ти його трусила?
Ні, щойно принесла тобі з холодильника.
- Що? - Ну, знаєш, я просто… Були…
У нас є деякі заощадження.
До чого ти хилиш? Ні до чого хорошого.
Може, просто переїдемо, га?
Після цих подій нас усі зрозуміють.
Ти чула, що сказала Бетті?
«Пані Всемогутня» вважає, що вона краща за інших.
Б'юся об заклад, вона втекла.
Мабуть, знайшла собі когось і втекла.
Ти цього не знаєш.
Вона — єдина з нас, у кого вистачило духу.
А тепер ти хочеш просто втекти?
- Я в тобі розчарований. - Марті!
- Cтукай! - Ти це бачив?
«Комптонського сержанта застрелили».
- Господи! - У бандитській стрілянині.
А що я вам казав? Лишилися тільки ми.
Може, спочатку варто сходити в банк? Спитаєш, може…
Та замовкни вже!
Через тебе моя дитина виросте боягузом.
А ти? Ти теж хочеш утекти?
Двійко плаксивих баб. Ви обоє.
Я в грі, Марті.
Алло?
Ні, нічого. Нічогісінько.
Хіба можна її звинувачувати, якщо вона це зробила?
Знаєш, як Кларк з нею поводився.
Скажу тобі між нами.
Марті думає, що це чорношкірі викрали Бетті.
Ну, ти ж знаєш Марті. Коли він щось уб'є собі в голову, він…
Він не хоче. Я вже намагалася.
Я не знаю. Усе це…
Мій лікар каже, що весь цей стрес погано впливає на дитину.
Чому ти так вважаєш? Як можна бути настільки впевненою?
Думаєш?
Пані Бомонт…
Арнетт…
Що вони зробили…
Що з вами сталося?
Я його бачила.
Чоловіка.
Він говорив до мене.
І через мене.
Коли він змусив вас нашкодити рідним,
він звертався до вас?
Він сказав, що може наказувати мені.
Він знав Письмо.
- Він говорив так, ніби він — бог… - Пані Еморі.
Вам не можна тут знаходитися.
Я знаю її. Я просто…
Ходімо, я не хочу неприємностей.
- Що вони з нею зробили? - Ви в надійних руках.
Тут є кілька чорношкірих жінок, знаєте, не при собі.
Але лікарка…
Вона вміє їх лікувати.
Їм стає краще.
Вона взагалі щось відчуває?
Не розмовляй зі мною.
Пане, ви можете передати звістку моїм рідним?
Будь ласка.
Лише один дзвінок.
Пані Еморі,
пані лікар зазвичай слухає.
Якщо ви їй усе чітко поясните,
вона дозволить вам подзвонити.
Прошу вас.
А якби це була ваша родина?
Якби вас тут закрили, а вони хвилювались.
Якби це був я і я б хвилювався за свою сім'ю,
я б кричав, наче дурний.
Я б не здавався.
Хай там що.
Виглядаєш чудово.
Дякую, Джордже.
Що?
Нічого.
Просто…
Це…
приємно, чи не так?
Будь ласка.
Не знала, що ти так добре готуєш, Джордже.
Якщо чесно, я вмію готувати дві страви,
одну з них ти зараз скуштуєш.
Я не перебірливий.
Що б ти не приготувала, я все з'їм.
За…
За майбутнє.
Це «Шаблі». З Франції.
Не подобається?
Просто…
Я зазвичай п'ю з кількома кубиками льоду.
Але й так добре.
Ні, це не так.
Тепер це твій дім.
Ти довбаний ідіот, Джордже.
Ти отримуватимеш усе, що любиш.
Мені страшно.
Я знаю. Знаю.
Ходи до мене.
Усе гаразд.
Ми спакуємо деякі речі й поїдемо.
Ми повернемося до тітки Гейзел?
Так. Ненадовго.
Треба бути поруч із рідними.
Ми триматимемось разом,
і коли твоя мама повернеться додому, вона нас знайде.
Я не хочу цього. Вона скривдила братика.
Ні, ми про це говорили.
Ходімо, Ґрейсі. Я допоможу тобі.
Спакуймо речі.
КОМПТОНСЬКОГО СЕРЖАНТА ЗАСТРЕЛИЛИ
Агов, баклажане.
Отже, Джордже…
- Якщо нам судилося бути разом… - Це доля, Бетті.
Ну, тримати мене під замком під землею — це не найкращий для мене…
для нас спосіб життя.
Твоя правда.
Ти завжди така розумна.
Я б могла жити з тобою у твоєму домі, як нормальна…
Якщо це справжнє кохання,
то немає про що хвилюватися.
Ще вина, Бетті?
Так, Джордже.
Мені шкода, що ти так почуваєшся.
Шлях справжнього кохання завжди був тернистим.
Якщо мені доведеться довести тобі це, я це зроблю.
Якщо ти мене не кохаєш, якщо хочеш піти…
це буде найважче, що я коли-небудь робив,
але я кохаю тебе так сильно, що зроблю це.
- Татку? - Агов!
Щоб я впав у собаче лайно, погляньте, хто тут.
Татко вдома.
Облиш її!
Готовий розказати, що ти зробив з Бетті?
- Я ніколи не розмовляв з тією жінкою. - Ми тобі не віримо.
Будь ласка, дайте нам спокій.
- Ґрейсі! - Дивись на неї, Ерле.
Ні, послухайте!
Послухайте! Це все я. Тільки я, гаразд?
Вони просто діти. Вам потрібен я.
Відпустіть їх і розберіться зі мною.
Злазь із мене.
Гаразд.
Ну, або ти…
або та божевільна мамця, що тут живе,
щось знаєте.
- Ні, пане. - Я не знаю.
Ні! Та жінка…
- Її звуть Бетті. - Гаразд, Бетті.
Ми ніколи не спілкувалися.
Ніколи.
Пане, ні!
Агов!
Скільки тобі років, дівчинко?
- Чотирнадцять. - Ого.
- Агов! - У собачих роках ти майже доросла.
Не чіпай її! Відійди від неї!
Відведи маленьку до підвалу.
- Ґрейсі. - Ходімо.
- Ні. - Агов!
- Татку! - Ґрейсі!
Татку!
Спускайся, курва, туди!
Ти міцний горішок, не те слово.
Піди приготуй нам поїсти.
Якого хріна витріщилася? Вперед!
- Ерле, відведи її на кухню! - Іди, люба, усе гаразд.
Умієш готувати?
Ага.
Джекпот.
Ну, тоді готуй.
Розумно.
Припиніть.
Відпустіть моїх доньок.
Ти сидиш тут щодня, стежиш за Бетті.
Вона приваблива. Я тебе розумію.
- Маячня! - Хочеш сказати, що це не так?
Ти знаєш, що я не маю жодного стосунку до того, де вона зараз.
- Так, але ти щось знаєш. - Ні, пане.
Ти що, лікар чи що?
Простий робітник.
Як і ви.
Не як я.
Я інженер.
Коледж і все таке. І яка зарплата?
Ти — багатий чорношкірий, змушений жити поряд з нікчемами.
Прошу вас.
Той будинок — не моя справа.
Можливо, не твоя.
- Що ви маєте на увазі? - Твоя божевільна дружина,
усі знають, що вона вбила немовля.
- Усе було не так. - А як, його будинок убив?
Хочете знати, що сталося?
Якісь білі виродки вбили нашу дитину.
От що сталося.
Ну добре, чорнопикий.
Добре.
Дайте побачити рідних.
- Дозвольте попередити їх. - Вони не хочуть, Лакі.
- Що? - Вони бояться тебе.
І, чесно кажучи, я їх розумію.
- Звідки вам знати? - Я розмовляла з вашим чоловіком.
Він погодився, що буде краще, якщо вас не турбуватимуть.
Ні.
Так.
Що ви робите з цими жінками?
Я доглядала за десятками чорношкірих жінок.
І я розумію, що тиск, який ви відчуваєте,
більший, ніж відчуває нормальна жінка.
Послухай мене, курво.
Те, що я зробила, було неправильно, але я ніколи не кривдила своєї дитини.
- Це була біла сучка, така як ти! - Ходімо.
- Убила мою дитину! - Я сподівалася, що не все так погано.
Дозвольте побачити рідних! Я хочу побачити їх!
Пане…
Я навіть не знаю, як вас звати.
Це не дуже по-сусідськи.
Але я знаю, що ви батько…
І я бачив вашу дружину…
Не слід тобі дивитися на мою дружину.
Я знаю, як це.
Хотіти їх захистити.
- Але відчувати, що не можеш. - Що це означає?
Я не це мав на увазі.
Я добре дбав про себе і свою сім'ю,
поки не з'явився ти й твій тупий виводок.
Авжеж.
Розкрий долоню.
Розкрий.
Татку! Не робіть цього! Татку!
- Не чіпай її! - Будь певен, я це зроблю.
Тримай її, Ерле.
Гаразд.
Ось так.
- То ти не знаєш, де Бетті? - Я не знаю! Не знаю!
Я не знаю!
Куди зібрався, Чепмене?
Лежати, бляха!
Не рухайся, хлопче.
Не рухайся.
- Татку! - Ти не хочеш цього.
Бог цього не хоче.
Ти ще можеш піти.
Такі, як ти, люблять в'язниці, а я — ні.
Піднімемо його.
Татку!
Дівчатка, відверніться!
Опустіть мене!
Прокляття!
Відваліть!
Агов?
Хто-небудь?
Агов?
Чому я…
Агов?
Лакі…
Допоможіть мені!
- Лакі! - Будь ласка, прошу вас.
Якщо вони подумають, що ти знову почала кричати…
Тобі краще відпочити.
Але вони не розуміють.
- Ви ж знаєте, що я не божевільна! - Лакі…
Ти ж не хочеш, щоб у мене були неприємності?
- Розв'яжіть мене, будь ласка. - Це для твоєї ж безпеки.
Щоб ти не нашкодила собі.
До сьогоднішньої процедури.
Що?
Ти дуже хвора, пані лікар каже, що чим швидше, тим краще.
Ти всю процедуру спатимеш.
Якщо чесно, так буде краще.
Чорношкіра свиня.
Якби ж ти мене послухалася.
Такі, як ти, слухаються мене.
Вони знають своє місце.
Але ти…
Якою чорною магією тебе створили?
Яке збочення дозволяє тобі опиратися
моїм помічникам?
Тримайся, бляха, якнайдалі від моєї сім'ї!
Лакі.
Яке іронічне в тебе ім'я.
Думаєш, твої родичі зможуть не пустити мене у свої голови?
У свої продажні,
отруйні чорні серця?
Свинко,
коли я залишу тебе тут,
у цьому місці,
я змушу їх розірвати одне одного на шматочки,
шматочок за шматочком.
Ні!
Твоя сила під час цього випробування
заслужила милість від мене.
Я дозволю їм забрати твій мозок.
Ти навіть не знатимеш, що в тебе є родина.
Ця милість наближається.
А зараз
подумай про свою гріховність,
поки я насолоджуватимуся перемогою.
Творчий керівник Марія Цехмейструк