"Miten hyvä ja kaunis onkaan veljesten yhteinen, sopuisa elämä!"
- Psalmi 133:1
Herra,
sinun armostasi me selvisimme
taas pitkästä talvesta.
Olisi häpeä olla kiittämättä.
Yhteisömme kärsi kovasti.
Jatkuvia tulvia, purevaa kylmyyttä.
Kaikki rakentamamme miltei huuhtoutui pois.
Miltei.
Mutta ei, kiitos Jumalan.
Pysyit sopimuksessa.
Ja silti...
Kun Abraham piteli veistä poikansa yllä, enkelisi pidätti hänen kättään.
Silti minun poikani
joutui uhratuksi hyvän onnemme tähden.
Minun poikani
ja rakas Lenoreni.
En kyseenalaista tahtoasi, Herra,
mutta ehkä voisit kertoa, miksi veit perheeni.
Se helpottaisi näiden päivien tuskaa.
Luen evankeliumia,
mutta kyyneleet sumentavat sanat.
Yritän löytää lohtua yhteisöstämme,
mutta heidän yltäkylläinen elämänsä vaimoineen ja lapsineen...
Se kuvottaa minua.
Heidän ystävällisyytensä ja säälinsä kuvottaa minua.
En halua heidän ystävällisyyttään. Haluan
ravisuttaa maailman perustuksiltaan.
Haluan tietää, miksi veit poikani.
Pyydän, Herra,
vastaa minulle tämän yhden kerran.
Sinun tahtosi toteutuu, ei minun.
Saat nimeksesi Miles. Se tarkoittaa armeliasta.
Sillä Jumala oli armollinen
ja vastasi rukouksiini.
Kuule minua, Jeesus, paimen hyvä
Siunaa tänä yönä pientä lammastasi
Vaikka ympärillä on pimeä
Varjele hänen untaan aamuun asti
Olet ohjannut minua kädelläs
Ja huolenpidostasi mä kiitän
He tulevat.
Hengitä rauhassa.
Mitä haluat kertoa minulle? Sinä huohotat.
Mitä nyt? Kerro minulle.
Kasvoiltasi näkee, että sinulla on kerrottavaa.
Matkaajat.
-Heidän vaununsa hajosivat... -Selvä.
Mennäänpä katsomaan.
Hyvä.
Miten näkönne voi, herra?
Pari kuukautta on ollut vähän sumeaa.
Mutta Luoja sanoo, että kaikki on hyvin.
Huomenta, matkaajat.
Ja Jumalan siunausta.
Anteeksi, pastori, mutta me emme...
Pyydän anteeksi, hyvä matkaaja.
Vaikka neuvon jäseniämme omaksumaan uuden kotimme kielen,
palaan itse vanhaan kieleen kun
hämmennyn.
Tervetuloa.
Olemme matkalla kaupunkiin nimeltä Grass Valley.
Se on kuulemma 80 kilometriä Sacramentosta pohjoiseen.
Meidän väkemme tuli Oregon Citystä.
Jos muistan reitin oikein,
teillä on ikävä kyllä pitkä matka edessänne.
Olette tietenkin tervetulleita viipymään yhteisössämme.
Lähetämme miehiä katsomaan vaununne kuntoa
ja tuomaan tavaranne.
Älkää pelätkö.
Meidän yhteisömme on omistautunut Jumalalle.
Siis Jumalalle, ei kirkolle.
Kuulun vanhimmistoon.
Meillä ei ole muita arvonimiä kuin veli ja sisar.
Ei lakeja paitsi pyhä kirja.
Ja kirja käskee
ottamaan muukalaiset vastaan kuin itse Kristuksen.
Yhteisömme nimi on Eidolon.
Se on muinainen sana täydellisyydelle.
Mutta saatte nähdä itse.
Miles! Tule.
Tule.
Pidän sinua kädestä. Vakaat kädet...
Missä Epps on?
-Epps tulee ja menee kuten haluaa. -Ole lempeä, James.
Epps menetti paljon. Suru särki hänen sydämensä.
Ei hänen surunsa haittaa, Cora.
Olemme täällä tasavertaisia,
mutta Epps on ottanut ohjat.
Hän on ollut aina sellainen pienin tavoin kaikessa hyvyydessään.
Mutta nyt hän luulee,
että Jumala valitsi hänet hyvitykseksi menetyksestään.
Veljet, sisaret.
Olimme huolissamme, veli Epps.
Ateriointi on alkanut, ja vieraasi ovat yksinään.
Luoja puhui tulokkaista.
Vaikeita asioita. Minun oli rukoiltava.
-Vaunut on korjattava. -Miksi?
Oregon karkotti heikäläiset alun alkaen,
ja koko maa on miltei hajonnut heidän takiaan.
Eivät he aloittaneet sotaa, Luther.
En sanonut heidän aloittaneen.
Mutta et voi kiistää heidän jakaneen maan kahtia.
Koska he ovat tehneet niin.
Veljet, sisaret!
Mitä te teette?
Lopettakaa.
Palatkaa vuoteisiinne!
Lopettakaa tämä.
Anna anteeksi, Herra,
mutta minun on kysyttävä taas tulokkaista.
En ole ymmärtänyt neuvojesi tarkoitusta.
Vai niin, kyllä...
Sitä minä rukoilen,
tismalleen.
Vahvuutta.
Nähdäkseni oman inhoni ohi ja avatakseni sydämeni.
Varmastikin...
Varmastikin tarvitaan sydämen lempeyttä,
ei kepin ja nyrkin kovuutta?
Niin, tietenkin.
Teen parhaani.
Kuka on saanut edes kourallista vettä?
-Et ole Herran asiamies. -En niin, mutta...
-Miksi haluat kaikesta... -Kaivossa ei ole vettä.
...riidan aikaiseksi, veli Luther? Minä...
Uusi ystäväsi on hyvin töykeä, Epps.
Ei, selvästikin hän pelkää lähestyä.
Tule.
Tulehan.
En halunnut häiritä, hyvät herrat.
Minä ja vaimoni
mietimme, olisiko vaunumme rengas jo korjattu?
Olemme nauttineet vieraanvaraisuudestanne jo miltei viikon.
Se ei tunnu reilulta.
Minä ja vaimoni, me...
Me osallistumme mielellämme.
Emme tarvitse hyväntekeväisyyttä.
Epäröin laittaa vieraani töihin.
Mutta Luoja neuvoi minua
vahvuuteen tässä asiassa.
Hyväksyn tarjouksesi.
-Kiitos, herra. -Kertoiko vanhin Epps
olevansa puheväleissä Herramme kanssa?
No, Herramme
puhuu meille omalla tavallaan, kun niin tahtoo.
Luulen.
Mitkäköhän työtehtävät sopisivat...
Anna ystäväsi ratkaista kiistamme.
Miksi tekisimme niin?
Kesä on ollut hyvin kuiva.
Tarvitsemme toisen kaivon.
Kaivoimme miltei kuuteen metriin kohtaamatta vettä.
Mutta täällä maaperä on kuohkeaa.
Muualla työtä olisi kaksin verroin.
Mitä pitäisi tehdä?
Ole hyvä.
Kyllä. Anteeksi, herra.
Enää alle metri,
ja löydätte pohjaveden.
Hänkin puhuu Jumalalle.
Kaivan ilomielin loppumatkan, jos se ratkaisee asian.
Hyväksyykö Herra sen, Epps?
Kyllä.
Martha,
me mietimme, että missä opit ompelemaan noin nopeasti ja taitavasti?
Äitini opetti vuosia sitten.
Mitä kieltä äitisi puhui, kun olit pieni?
En tiedä, mitä tarkoitat.
-Perheessämme puhutaan englantia. -Hän tarkoittanee ennen englantia.
Mistä väkesi on kotoisin.
Niin kuin me puhumme hollantia.
Siitä taitaa olla niin kauan, että se on unohtunut,
mikä se olikaan.
Nyt me taidamme olla vain amerikkalaisia.
Miten lapsi tulee ulos?
Nuori Fenna haluaa tietää, miten se tulee ulos.
Vatsastasi. Ymmärrätkö?
Tuleeko se ulos eri tavalla?
Niin kuin poneilla?
Nouseeko se jaloilleen ja kävelee pois niin kuin pikkuponi?
Se afrikkalainen hoiti homman hetkessä. Te näitte.
Rukouksiimme ei vastattu viikkokausiin,
mutta hän löysi vettä ensi yrittämällä.
-Kuinka, Epps? -Miksi kysyt Eppsiltä?
-Olemme tasavertaisia. -Luther...
Mutta hän on ainoa, joka voi puhua Jumalalle.
-Luther. -Epps on profeetta!
Mikseivät nämä afrikkalaiset pelkää Eppsiä?
-Ehkä he näkevät heikkouden. -Kuunnelkaa!
Kaikki miehemme ovat suojelleet ja ohjanneet meitä vaikeuksien läpi.
Jos he eivät löytäneet vettä, ehkä vettä ei voinut löytää
kukaan kristitty.
Ehkä kyse oli mustasta magiasta.
Meitä muistutetaan,
mistä etsiä viisautta tuskan ja
hämmennyksen aikoina.
Kolmas Mooseksen kirja, luku 25:
"Ja saat ottaa muukalaiset asumaan taloosi,
"ja heistä tulee omaisuuttasi.
"Mutta maanmiehet
"älkööt hallitko toisiaan ankaruudella."
Minulla on huolia, Herra.
Ylpeys on kuolemansynti,
mutta illan kokouksessa, minä...
Minä tunsin...
Tiedän, että minut on valittu sinun armostasi, Herra,
mutta sen kunnian ottaminen olisi...
reilu palkinto?
Kunnia?
Olisiko kunniakasta kohdella näitä afrikkalaisia,
jotka saapuivat hädän alaisina, pelkkänä omaisuutena?
Ei.
Jae oli selvä, Herra.
Kyllä, sanasi on selvä.
Teen sen.
Seuraan sanaasi ilo sydämessäni.
Tarvitaan ainakin kolme kuormaa lisää.
Odota.
Älä teetä meille enempää työtä. Kasaa tiilet tuotuasi ne.
Uskomatonta laiskuutta.
...jos hän kuulisi tämän,
mutta Linde-neidillä ei ollut taaskaan sitä aikaa kuukaudesta
eikä hän ole enää koskematon.
Olen kiitollinen näistä näyistä, Herra.
Kiitollinen nähdessäni sisäisen totuuden, vaikka maallinen näköni heikkenee.
Jaat runsaasti lahjojasi.
Palvelemisesi on meille kaikille kunniaksi.
Ja, kuten sanot,
uskollisen palvelijan ylpeys ei ole syntiä.
Olenko enemmän kuin palvelija?
Velikö?
Olenko sinulle veli?
Minulla on vain yksi toive.
Että poistaisit viimeisetkin epäilyn häiveet tästä rikotusta sielusta,
jotta näkisin viisautesi vieläkin selvemmin.
Sisar.
Miles?
Ristini tippui.
Ketju katkesi taas.
Miles?
Pudotitteko tämän, herra?
Kauanko olet seisonut siinä?
-Mitä sinä näit? -En nähnyt.
-En minä... -En ole Grafton,
johon luuskamainen hymysi puree.
Mitä sinä näit?
-Viimeinen asia... -Kaikista langenneen maailman pahuuksista
teeskennelty viattomuus on kaikista petollisinta.
Teitte minusta narrin.
Te molemmat.
Herra yritti varoittaa minua.
-Lutherkin näki sen. -Herra...
Te pilkkaatte minua! Pilkkaatte elämäntapaani.
Pilkkaatte saavutuksiani tällä inhottavalla aavikolla.
Luulin teitä testiksi,
mutta Herra on oikeassa.
Te tulitte murtamaan minut.
Aviomieheni ja minä olemme avuttomia, teidän armoillanne.
Jos haluatte meidän lähtevän, pitäkää lupauksenne ja...
Esitätkö vaatimuksia?
Miten uskallat!
Ehket aikonutkaan pitää lupaustasi.
Ehkä houkuttelit meidät tänne,
jotta voisimme raataa näännyksiin asti
teidän täydellisen yhteisönne eteen.
Häpeäisit.
-Saisit hävetä... -Aviomieskö?
En näe kultasormusta.
Se tässä on häpeä!
Grafton on aviomiehesi,
kuten kiimainen karju on aviomies
paisuneelle, kiljuvalle...
-Päästä minut! -Näpit irti hänestä!
Ei! Martha!
Täällä me pidämme poikivia eläimiä.
-Auta minua, Grafton. -Martha!
Martha!
Olkaa kilttejä.
Hyvä on.
Martha, katso minua.
Hyvä.
Tunnen sen nyt, Herra.
Tunnen liekin,
jonka olet sytyttänyt sielussani uutteralla rakkaudella.
Tunnen raivon, joka poltti Sodoman.
Tunnen hurskaan raivon,
joka hautasi maan taivaita korkeampiin aaltoihin.
Olen sinun työkalusi, kyllä.
Olen sinun mahtava työkalusi, kyllä.
Olen mahtisi työkalu.
Me langetamme tuomion
Herran nimeen.
Luther,
esitä syytökset epäiltyjä vastaan.
Hevosen varastaminen.
Hevonen on meidän.
-Valehtelija! -Varas!
Eikö ole säädyllisyyttä antaa meidän lähteä?
Säädyllisyyttäkö?
Näetkö, mitä olet aiheuttanut meille?
Heikkous luo heikkoutta.
Sinä päästit tämän pahuuden sisään.
Veli Luther on oikeassa.
Mutta minä kysyn tätä.
Eikö Herra korjannut virheellistä ajatteluani?
Eikö Herra kertonut pyhän kirjan kautta,
että nämä ovat omaisuuttamme?
Miten sitten, veli, voimme päästää heidät?
Varovasti, veljet ja sisaret.
Jeesus tekee selväksi,
että jokainen, joka ei ota muukalaista vastaan, kirotaan.
Kirotaan helvettiin!
Puhut totta pyhästä kirjoituksesta, kuten aina, sisar.
Mutta me otimme heidät vastaan,
ja he korvasivat sen varastamalla.
Herra on kertonut tuomionsa, veli Luther.
Ja Herra määräsi, että sinä saat panna tuomion täytäntöön,
rakas veljeni.
"Herra lyö sinua sokeudella
"ja mielisairaudella.
"Hän karkottaa sinut maahan, jota esi-isäsi eivät tunteneet.
"Sinua pilkataan ja kirotaan kansojen keskuudessa.
"Ja sinun poikasi ja tyttäresi
"joutuvat kaikki vieraiden valtaan."
Herra on ilmaissut kantansa afrikkalaisesta rodusta.
Herra on asettanut maailman kaikki ihmiset heitä vastaan.
Ja Herra on maalannut maan punaiseksi
heidän löyhkäävällä, syöpäisellä verellään.
Joten meidän on rangaistava heitä kuten Herra määrää.
Sokaiskaa heidät, hän sanoo,
joten me sokaisimme heidät.
Kirotkaa heidät, hän sanoo,
joten olemme kironneet heidät.
Karkottakaa heidät, hän sanoo.
Joten
nyt meidän on häädettävä heidät,
niin kuin viisas lihamme
häätää epäpuhtaudet, jotka mädättäisivät meidät sisältä.
Sinä!
Sinä olet kirottu!
Minä kiroan sinut!
Ylpeä, kauhea, epäoikeudenmukainen mies!
Kirottu!
En tiedä, miten Herran sana ei syty liekkeihin
pahuutesi äänestä, sinä valkoinen paholainen!
Tulta ja rikkiä sataa ikuisesti!
Minä tottelin,
noudatin jokaista käskyä.
Voiko tämä päättyä näin?
Tämä ei ole loppu.
Miles?
Tämä ei ole loppu, uskollisin palvelijani.
Kuka sinä olet?
Olen se, jota palvot sydämessäsi.
Minä vastasin, kun hän pysyi hiljaa.
Meidät on sidottu yhteen.
Tapaanko sinut vain kuollakseni?
Sinä rukoilit voittoa kuolemasta,
joten niin käyköön.
Sinä rukoilit ravisuttaaksesi maailmaa, joten niin käyköön.
Tiesin, että näin kävisi.
Kerro tahtosi, Herra.
Näet, miten heidän kanssaan käy.
He tuhoavat kaiken, mihin koskevat.
Tuhoa heidät ensin.
-Kerro, miten. -Näytin jo tavan.
Sydämen haava on kuin ovi.
Kävele ovesta ja murra heidän sydämensä sisältäpäin.
Jos murran heidät sisältäpäin,
voitanko kuoleman?
Heidän rikotuilla sieluillaan sinä lunastat loputtoman elämän.
Ja mahdin, josta miehet vain unelmoimat.
Mutta jos et murra heitä,
menetät oman sielusi.
Jos et tuo heille kärsimystä,
sinä kärsit.
Jos et luo heille helvettiä,
sinulle luodaan sellainen.
Hyväksytkö nämä ehdot?
Tartu siis käteeni,
niin sopimuksemme sinetöidään.
Ne toiset
Tekstitys: Tiia Saarijärvi
Luova tarkastaja Anne-Maria Rantanen