Bună dimineața! Puteți parca mai în față?
- Îmi blocați locul. - Parchează în altă parte!
Poftim?
Am întrebat dacă puteți parca mai în față. Îmi blocați locul.
- Jigodie neagră! - Cum mi-ai spus?
Nenorocitul naibii!
CEILALȚI: SPERIETOAREA
PROTEJEAZĂ ȘI SLUJESC?
POLIȚIA IGNORĂ UN ALT CRIMINAL ÎN SERIE
Reeve!
Am mai văzut atacuri în presă, dar ăsta...
PROTEJEAZĂ ȘI SLUJESC?
„Southside Slayer nu mai e singur.
„Potrivit surselor din cadrul poliției,
„un nou criminal în serie bântuie comunitatea neagră a orașului,
„iar poliția face totul pentru a-l ignora.”
Reeve, erai în echipa de anchetă.
Ți se pare că l-am ignorat?
- Eu n-am făcut-o. - Tu n-ai făcut-o, da...
Doar ai rupt în bătaie un informator, era să-l lași orb.
Ai noroc că nu a filmat nimeni.
Era un pește violent,
care trimitea fete pe cele mai periculoase străzi din South Central.
Sau nu contează, pentru că a fost un caz FVU?
M-ai auzit pe mine vorbind așa?
Nu e nevoie. Așa vorbesc oamenii dv.
Fără victime umane? Nu și dacă victimele sunt din Brentwood...
Mă mir că asta n-a ajuns în articolul tău.
- N-am scris eu articolul... - N-ai fost tu sursa?
Știu prea bine că n-a fost McKinney.
Ai acționat fără știrea mea.
Ai nesocotit un ordin direct
de a nu vorbi cu presa!
Îmi luați cazul?
Ți-ar conveni ție!
În niciun caz. Îl retrag pe McKinney.
Cazul e acum răspunderea ta.
Ai anunțat întreg orașul că avem un nou criminal în serie liber.
Acum trebuie să te descurci singură.
Ai venit devreme.
Da, îmi place să lucrez fără să fii tu cu ochii pe mine.
Am venit doar să iau formulare de comandă.
Vrei să te ajut?
Ești cu ochii pe mine.
- Am plecat... - Bine.
E închis.
Voiam să te avertizez.
Locotenentul te așteaptă în birou la ora 14:00.
Pentru faza de dimineață?
Eu și McKinney nu ne înțelegem. Îmi trebuie alt partener.
Locotenentul mi-a cerut un nume. I l-am dat pe al tău.
Sigur! Glumești?
- Da! Aș fi onorat... - Potolește-te!
Scuze, eram încântat.
Sincer, te admir de când am ajuns la Jafuri-Omucideri.
Dacă ți-aș spune că eu am fost sursa articolului din Weekly?
Te-ar deranja?
Că ai anunțat presa că există un ucigaș în serie?
Nu așa l-au prins pe Night Stalker?
Gil Carillo a apelat la public,
altfel, cine știe câte crime mai aveau loc!
Eram polițist de patrulare pe atunci.
Eu și Gil suntem din același cartier.
Datorită lui am vrut să lucrez la Omucideri.
Da, dar una e să citești despre Night Stalker în presă,
alta e să anchetezi un criminal în serie.
Sigur ești în stare s-o faci?
Mai ucisese. Nu ești atât de eficient de la bun început.
Da. Lipsa probelor.
- N-avem amprente, păr... - Nu face greșeli.
- Cred că-și cunoștea victimele. - De ce?
Brutalitatea, eforturile făcute să le umilească...
Pare ceva personal, o răzbunare.
Victimele puteau să-i amintească de oamenii care i-au făcut rău.
Ca Bundy. A ucis femei care semănau
cu cea care i-a frânt inima.
Să cerem dosarele cu asistenții maternali de la Protecția Copilului!
Cred că ucigașul a fost în grija lui Mott în copilărie.
Verifică dacă vreunul dintre copii are cazier sau îl știa pe Curtis Maynard.
Am înțeles.
De ce-i înghesuie în spații mici? Nu încerca să-i ascundă.
A lăsat un șir de produse de curățat până la cadavrul lui Mott.
Și mobila din camera lui Maynard
parcă ne trimitea către el.
Voia să-i vedem.
- Da. Dar ce să vedem? - Pe el.
Dacă se simte ascuns?
Ca Zodiacul și Fiul lui Sam?
Nu m-ar mira dacă ne-ar aborda, la fel ca ei.
Vrea să ne capteze atenția.
Bună!
Pot să intru?
Da.
Ghici ce am făcut azi!
Ce?
Mi-am dat demisia.
Trebuie să am obiective mai mărețe.
- Edmund... - Serios, e în regulă.
Cum e zicala aia: „Nevoia te învață.”
Acum trebuie să obțin rolul.
„Soarta e de partea curajoșilor.”
Da. E un gest curajos.
Dar...
trebuie să te felicit pentru că-ți urmezi visurile.
Și tu?
Ce visuri ai?
Am jucat în piese de teatru la liceu, dar...
E greu când ai un copil.
Nu visam să ajung recepționeră,
dar așa-mi câștig existența.
Înțeleg. Lumea are nevoie și de recepționere.
Nu mă înțelege greșit, îmi place slujba mea.
Și-mi plac colegii mei.
Suntem ca o familie.
Câțiva dintre noi mergem vinerea să bem ceva după program.
Tu și prietenele tale?
Da. Eu, Courtney, Stella și Donovan.
Da, Donovan e demențial.
Operatorul?
Da.
Asistentul de casting.
Scuză-mă o clipă! Trebuie să mă duc la toaletă.
CĂMINUL SĂNĂTOS CREEAZĂ UN PLAN PENTRU VIAȚA TA
Edmund, ce faci?
Edmund!
Edmund, nu e amuzant.
- Oprește-te! - Nu pot.
Am o imagine cu tine în cap și nu pot să scap de ea.
Edmund, te rog, încetează!
Tu...
În bucăți.
Te rog, Edmund! Am un fiu, îți amintești?
Ți-l amintești pe Kenny?
Are nevoie de mine. Te rog, nu face asta!
Te rog!
Ce improvizație excelentă!
Adică...
Ți-am simțit frica.
Eu am jucat bine?
Da.
Da? Super!
Da!
Se face târziu. Trebuie să plec.
DJO. Reeve la telefon.
Anchetezi crimele raportate în Weekly?
Da. Cine ești?
Trebuie să ne întâlnim mâine.
Am informații.
Cum te cheamă?
North Western Avenue, 34. La 8:00.
Au mai avut loc două crime.
De unde știi...
Alo?
E cineva?
E cineva aici?
Sunt detectiv Reeve, poliția din LA.
E cineva?
Tu m-ai sunat?
Victor.
De ce ne întâlnim pe întuneric, Victor?
E magazinul părinților tăi?
Ei locuiesc la etaj.
Ziceai că ai informații despre crime...
Și surorile mele au locuit aici.
Sue-Yeon și Soy-Young.
Acum sunt moarte.
Surorile mele au fost ucise.
- Luna trecută. - Despre ele vorbeai aseară?
- Cum au murit, Victor? - Nu.
Mai întâi promite-mi că nu-mi hărțuiești părinții!
Sunt în Statele Unite de 20 de ani.
Sunt oameni buni.
- Liniștește-te! - Au îndurat destule.
Liniștește-te!
- Nu vreau să hărțuiesc pe nimeni. - Polițiștii...
Mi-au interogat tatăl, l-au umilit.
E nevinovat.
- L-au eliberat, iar acum... - Victor!
- Nu mai fac nimic! - Ascultă-mă!
Lucrez la Omucideri.
Îți înțeleg suferința.
Nimănui nu-i pasă.
Și ucigașul e în libertate.
Victor!
Ce se întâmplă?
E în regulă.
E polițistă.
Dragule!
Vino încoace!
Doamnă, vreau să vă ajut.
- Ce se întâmplă? - Liniștește-te!
E polițistă.
Afară!
- Afară! - Domnule,
n-am vrut să vă supăr soția. Vreau să vă ajut.
Ajunge cu poliția!
S-a terminat. Gata!
Lăsați-ne în pace!
Nu a venit după tine!
Eu o cred.
Ne poate ajuta.
- A fost ceva atins de când... - Nu.
Lucrurile sunt așa cum le-au lăsat ele.
Acopereau mereu oglinzile?
Au început s-o facă cu două zile înainte să moară.
Ce naiba înseamnă asta? Cearșafuri pe oglinzi.
Nu...
Și-au apropiat paturile?
Da.
Cu câteva zile înainte să moară. Se temeau să doarmă separat.
Îl cunoșteai pe bărbatul de care se temea dra Bernice?
Nu voia să adoarmă.
Nu voia să adormim nici noi.
Se filmau?
Deseori. Sue-Yeon voia să lucreze în cinematografie cândva.
Știi unde sunt?
E o aerisire veche acolo, pentru aerul condiționat.
Cât de înalte erau fetele?
Aproape cât tine.
Erau cele mai bune prietene.
Le plăcea să danseze.
Au început să se poarte ciudat.
Spuneau că au fost urmărite până acasă într-o după-amiază,
dar nu puteau să-l descrie pe individ.
Credeam că se poartă ca orice adolescentă.
Că sunt paranoice.
Sue-Yeon?
Sue-Yeon!
Mi-e frică, Sue-Yeon.
Îl vezi?
Se uită fix la mine.
El e.
- Lângă stâlpul de iluminat. Îl vezi? - Îl văd.
- E acolo. - Se uită la noi.
Bărbatul cu păr roșu.
Îl văd.
- Ți-au vorbit despre el? - Nu.
E chiar acolo.
Îl văd.
E acolo.
Se uită la mine.
Le-am găsit a doua zi.
Mi-e frică, Sue-Yeon.
Mă crezi sau nu, sunt mulți oameni
care se gândesc că ai putea fi eliberat și se tem de tine.
Aș putea distruge tot.
Totul. Ar fi groaznic.
Un om de rând e groaznic.
Suntem foarte nesiguri ca specie,
dacă ne temem de un om de rând, ne temem să-l eliberăm,
nu cumva să ne strice toate jucăriile.
Cum comunici cu un grup de oameni?
Iei cel mai mare simbol al fricii și spui:
„Gata, v-am luat teama.
„V-am luat teama.
„Teama e puterea voastră, puterea e controlul vostru.
„Sunt regele planetei. O să stăpânesc întreaga lume.”
Lumea nebuniei e mai mare decât cea a sănătății mintale.
Sănătatea mintală e o cutiuță în care te învârți.
Sănătatea mintală e o lume mică, nebunia e universul.
Nu.
Ești cel mai ordonat tip de culoare din câți am cunoscut.
Îmi pare rău.
Te agită ceva.
Simți vreodată că o să se întâmple ceva rău?
Că, dacă te porți într-un anumit fel sau faci anumite lucruri...
cei dragi ar putea muri?
Dacă mut un creion?
E greu de explicat. Nu contează.
Stai! Vreau să înțeleg la ce te referi.
Crezi că, dacă faci anumite lucruri,
influențezi alte lucruri fără legătură cu ele?
Pare o prostie, dar asta simt.
- Simt că trebuie să fac ceva. - Și dacă nu faci?
Iar când nu se întâmplă nimic rău
îți dai seama că nu ești obligat s-o faci.
Stai puțin!
S-a întâmplat acum o lună, dar nu era în baza de date?
Băieții de la nivel divizional au dat vina pe cei de la arhivă,
cică rapoartele n-au ajuns în baza de date
fiindcă au rămas blocate la un funcționar.
Timp de 30 de zile?
Niciun detectiv de divizie nu vrea să cedeze un caz la sediul central.
Vezi dacă a fost eliberat condiționat recent cineva roșcat.
- Verifică și la spitalele de psihiatrie! - Bine.
Doi adulți negri.
Un bărbat, o femeie.
Două adolescente coreene.
Care-i legătura? Cum își alege victimele?
Le cunoștea?
Mă îndoiesc. N-a lăsat martori.
Un roșcat în cartierele astea?
Cine poate depăși granițele rasiale fără să fie remarcat?
Un poștaș? Un gunoier?
Sau un polițist.
Intrarea n-a fost forțată în niciunul dintre cazuri.
Polițistului îi deschizi la orice oră.
Bărbatul cu păr roșu.
Lucrezi până târziu?
Scuze!
Ar trebui să mai ieși, Reeve.
Muncești prea mult.
- La ce ne uităm? - Nu ne uităm la nimic.
Ce cauți aici, McKinney?
Ultima comandă la bar a fost acum 20 de minute
și n-aveam chef să mă duc acasă.
Am venit pe aici, să văd ce se întâmplă.
Și de ce nu ești la biroul tău?
Putem să ștergem cu buretele tot ce-a fost în relația noastră?
Noi n-avem o relație.
Da.
Ei bine...
Poate...
Poate încercăm să schimbăm asta.
Am treabă, McKinney. Bine?
Muncă și iar muncă...
Doar asta te interesează. Înțeleg. Ai ceva de demonstrat.
Vrei să le arăți de ce ești în stare.
Să le arăți că nu ești angajată doar pentru că ești minoritară.
Scuze!
- Iartă-mă! - Pentru ce?
Pentru tot.
Pentru că ți-am făcut probleme.
Ar fi trebuit să te susțin mai mult ca partener.
Nu e nevoie să te porți ca o scârbă.
Ce-ți face băiatul?
Ce face singur toată noaptea, în timp ce tu lucrezi nonstop?
Du-te acasă, McKinney!
- Culcă-te și revino-ți! - Ce?
Ți-e frică?
Ar trebui să-mi fie?
Ești nebună.
Îmi place asta.
Analizele au ieșit bine.
Poate să fie anxietate. Aveți o sursă de stres acasă?
A fost altceva.
Poate fi hipertensiune. Nu e ceva ieșit din comun.
Au existat cazuri în familie?
Tata a murit în urma unui infarct.
O să vă prescriu betablocante, să fim siguri,
și vă duceți la cardiolog de urgență.
Bine.
- Iată-te! - Salut, tată!
Ai cântat frumos.
Dar ai grijă la toboșarul din stânga ta.
N-are pic de ritm.
Da. Tatăl lui e dirijorul fanfarei, așa că...
Fir-ar să fie!
Cât stai în oraș?
Cântăm diseară în San Diego.
Am probă de sunet peste trei ore.
Ai venit tocmai din San Diego ca să stai cu mine zece minute?
Sigur că da.
Cine altcineva să-ți spună că ești prea lent?
Da...
Ce face mama ta?
Bine.
Mi-e dor de tine.
Să știi asta!
- De unde vii? - De la școală.
Dă-mi geanta!
Am făcut ceva greșit?
Îmi faci probleme?
De unde ai asta?
Sunt arestat?
Ți-e frică?
Taică-tu știe că fumezi iarbă?
Avem mai multe în comun decât crezi.
Nici taică-meu nu prea dădea pe acasă.
Dar, în felul lui, m-a învățat câte ceva.
Mi-a dat lecții cu cu catarama.
Salut-o pe mama ta din partea mea!
Edmund Gaines.
Te rog să pleci.
Ai înțeles?
Să plec?
Dar abia am ajuns.
Îmi pare rău.
Nu...
Nu, Edmund, nu dai probă pentru rolul ăsta.
- Ce e? De ce nu pot da probă? - Du-te acasă! Nu e o zi bună pentru tine.
Nu... Ba e o zi bună pentru mine.
E rolul meu. Ce...
Ai spus că aș fi bun.
Uite ce...
Ai auzit-o pe Stella. Trebuie să pleci.
Sun la poliție.
Ai spus că aș fi bun.
Ai spus că aș fi bun!
Nu pot să cred!
Ai venit devreme acasă.
Mai vorbim după ce-ți limpezești creierul.
Ți-e foame?
Te-ai apucat de curând de fumat iarbă?
Fumezi mult?
Nu prea.
Doar când sunt stresat.
Știu că se întâmplă multe în viața ta.
Despărțirea mea de tatăl tău...
Schimbările sunt dificile.
Da.
Uneori fac chestii care mă calmează.
Cum ar fi fumatul?
Te înțeleg.
Viața poate fi copleșitoare.
Și pentru mine.
De asta-mi place slujba mea.
Dacă cineva comite o infracțiune,
trebuie să o rezolv, există un singur răspuns.
Știu că muncesc mult.
Dar vreau să știi că poți să-mi spui dacă te supără ceva.
Poți să-mi spui orice.
S-a întâmplat ceva azi.
- Știi numărul insignei? - Nu. Termină, mamă!
- Știi cum îl cheamă? - Nu.
- Știi cum îl cheamă? - Eram speriat.
Un Ronald McDonald imens mă amenința.
„Ronald McDonald”? Cum adică?
M-a plimbat cu mașina, spunea tâmpenii.
Nu știam unde mergem. Ce era să fac?
- Îl omor! - Încetinește!
La naiba!
Ce-i cu tine? De ce ai așa ceva?
- Nu acum! - Ba acum.
Nu e nimic, mamă. Bine?
Mă simțeam un pic aiurea.
Doctorul mi le-a dat ca măsură de precauție. N-am nimic.
Analizele au ieșit normal.
- Scumpo... - Nu acum, mamă, te rog!
Te rog!
Cum să găsim iubire, dacă nu ne iubim pe noi înșine?
Când nu ai o structură puternică a egoului,
consolidată în mod normal în copilărie,
e ca și cum ai construi o casă pe o fundație instabilă.
Construcția unei asemenea case emană disperare.
Un om care nu înțelege bine realitatea
e atras de căi periculoase și distructive.
Când furtuna inevitabilă a vieții lovește,
casa se fărâmițează într-o clipă,
se prăbușește.
Un Ronald McDonald imens mă amenința.
McKinney, oprește-te!
Ajunge! Încetează!
Subtitrarea: Robert Ciubotaru
Redactor Anca Tach