‫- אין טביעות, שיער... - אין טעויות.‬
‫הוא רצח בעבר.‬
‫מי יכול לחצות גבולות גזעיים כאלה ולהישאר עלום?‬
‫דוור? אוסף זבל?‬
‫או שוטר.‬
‫הוא מסתכל ישר עליי. זה הוא.‬
‫האיש עם השיער האדום.‬
‫עובדת עד מאוחר?‬
‫מה שלום הבן שלך?‬
‫מה הוא עושה לבדו כל הלילה כשאת עובדת סביב השעון?‬
‫הבדיקות שלך תקינות.‬
‫מה דעתך לקחת חוסמי בטא לאיזו תקופה, ליתר ביטחון?‬
‫בני זונות שיבואו...‬
‫אני אזיין אותך.‬
‫אם תתעסק איתי, בנאדם...‬
‫לא, אדמונד, אתה לא נבחן לזה.‬
‫אמרת שאני אהיה טוב.‬
‫אמרת שאני אהיה טוב!‬
‫כשאין לך אגו חזק,‬
‫שבדרך כלל מתגבש בילדות,‬
‫זה כמו לבנות בית על בסיס לא יציב.‬
‫הבית עלול להתמוטט בן רגע.‬
‫היסוד שעליו נבנים הבית שלנו, החיים שלנו,‬
‫נוצר בתקופת הילדות.‬
‫יציבות, שגרה, טקסים.‬
‫תחשבו על ארוחות ערב משפחתיות, על סיפורים לפני השינה, על ימי הולדת.‬
‫קל כל כך לראות במנהגים השגרתיים האלה דבר מובן מאליו.‬
‫אבל הם היסודות של מבנה אגו בנוי היטב.‬
‫"הבית הבריא" שני מיליון עותקים נמכרו!‬
‫אם ילדים לא מרגישים בטוחים, שרואים אותם, ששמחים בהם,‬
‫מתגנב פנימה מעין רקב רגשי.‬
‫עובש נפשי.‬
‫אם לא מטפלים בעובש הזה, הוא עלול להתפשט‬
‫ולהדביק את מארחו בשלל תחלואים.‬
‫סוציופתיה,‬
‫נטיות פתולוגיות,‬
‫ובמקרים מסוימים זה מוביל להתנהגות אלימה.‬
‫היי, אבא.‬
‫קראתי ב"ויקלי" שתחתום על ספרים. החלטתי לבוא.‬
‫אדמונד?‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫קראתי את הספר שלך. הוא ממש נהדר.‬
‫בכל מה שכתבת הרגשתי שאתה מדבר ישר אליי.‬
‫או עליי.‬
‫כשאתה מדבר על היסודות הסדוקים...‬
‫אדמונד, בוא נלך קצת.‬
‫אני לא כועס שלא הזכרת אותי בספר.‬
‫למרות שאני הבן שלך.‬
‫הזכרת את לייסי.‬
‫את המטופלים שלך, אנשים זרים.‬
‫אדמונד, בוא נלך יחד.‬
‫אני פשוט מרגיש את כל הדברים שאתה מדבר עליהם.‬
‫- אני אטפל בזה. - העובש, חסר שורשים, לא מחובר.‬
‫- אדמונד. - אימא.‬
‫אדמונד, איזו הפתעה נעימה.‬
‫בוא ניכנס, כדי שנוכל להתעדכן.‬
‫לא!‬
‫אני רוצה לדבר כאן,‬
‫עם אבא.‬
‫אבא יודע הכול על יסודות רקובים.‬
‫חשבתי על היסודות שלי.‬
‫חשבתי על יום ההולדת ה-12 שלי.‬
‫על זה שחשבתי שאנחנו בדרך לצ'דר'ז,‬
‫אבל במקום זה הורדתם אותי...‬
‫בפנימייה.‬
‫אני רק...‬
‫אני רק רציתי...‬
‫לייסי?‬
‫זו לייסי?‬
‫- לא. לא. - חכה, אני רק...‬
‫- אני רוצה לדבר איתך. - זו לייסי.‬
‫לא ראיתי אותה כל כך הרבה זמן.‬
‫אדמונד, אתה לא יכול להופיע סתם ככה.‬
‫אני מצטער. אני פשוט...‬
‫מה? אתה זקוק לכסף?‬
‫לא. לא, אני פשוט...‬
‫אני רק רוצה לדעת למה עזבתם אותי ביום ההולדת ה-12 שלי.‬
‫ניסינו, אדמונד.‬
‫ניסינו כל כך הרבה זמן.‬
‫השקענו בך כל כך הרבה זמן ואנרגיה.‬
‫שלחנו אותך לבית ספר טוב,‬
‫רשמנו אותך לחוגי ספורט שבהם יכולת לשגשג.‬
‫אהבתי לשחק.‬
‫רציתי שתוציא את כל האנרגיה הזאת.‬
‫אתה יודע שהיו לך בעיות של שליטה ברגשות שלך,‬
‫והיו לך התפרצויות זעם כל הזמן.‬
‫היית בן 12, בתחילת גיל ההתבגרות.‬
‫כל מה שכרוך בזה.‬
‫בינתיים נולדה לנו לייסי, הבת האמיתית...‬
‫הבת הביולוגית שלנו.‬
‫היינו צריכים לוודא שלא נשקפת לה סכנה.‬
‫למה לא יכולתם להעניק לי יסודות מוצקים?‬
‫תוכנית?‬
‫זה לא מה שאתה עושה?‬
‫אדריכל?‬
‫- היו לך שנים. - יש אנשים שאי אפשר לתקן.‬
‫אולי לא ידעת אז מה שאתה יודע עכשיו.‬
‫עוד לא כתבת את הספר.‬
‫- אני חייב לחזור. - אבא, בבקשה. בבקשה.‬
‫כל מה שכתבת הוא בדיוק מה שאני עובר עכשיו.‬
‫אני כבר לא יודע מה אמיתי. אני אפילו לא יודע מי אני.‬
‫ואני פשוט...‬
‫אני חושש שמשהו ממש-ממש גרוע יקרה.‬
‫אז תבקש עזרה.‬
‫ הם: הפחד‬
‫אימא, אפשר לקבל מסטיק עגול?‬
‫בסדר, מסטיק אחד לכל אחת.‬
‫דריל גייטס מפקד משטרת אל-איי סופג אש‬
‫הוא פשוט מקשה כל כך.‬
‫בעלי הוא שוטר.‬
‫זה לא מה שאנחנו צריכים עכשיו.‬
‫גם בעלי שוטר. בעצם בלש.‬
‫באמת?‬
‫באיזו מחלקה?‬
‫שוד-רצח.‬
‫"רמפרט."‬
‫אני אנג'לה סמית.‬
‫ונדי מקיני. נעים מאוד.‬
‫אכן, כי לא הרבה אנשים מבינים.‬
‫הם ממהרים לבקר, אבל הם לא יודעים מה כרוך בעבודה.‬
‫המשמרות המוזרות, השעות הארוכות, הדברים האיומים שהם רואים.‬
‫אמן, אחותי.‬
‫ביום שישי שעבר, בעלי חזר הביתה ב-4:00 בבוקר.‬
‫בעלי היה כנראה באותו אירוע,‬
‫כי אני לא בטוחה אם הוא בכלל חזר באותו לילה.‬
‫אנחנו כנראה נשואות לאותו גבר.‬
‫הוא היה בחוץ גם בלילה של שלישי שעבר?‬
‫שלישי שעבר...‬
‫אימא, האיש מנופף לנו.‬
‫טוב, הגיע הזמן ללכת, בנות.‬
‫- נלך לפגוש את אבא עכשיו? - כן.‬
‫אולי הוא לא הרבה בבית, אבל כשהוא בבית, הוא נהדר עם הבנות.‬
‫לא ידוע איפה מקיני היה בליל הרצח של מיינרד.‬
‫הוא לא חזר הביתה כל הלילה.‬
‫מה יש לך?‬
‫בוא.‬
‫בדקתי בכל שאר המחלקות‬
‫פשעים שתאמו לתיאור של הרוצח שלנו.‬
‫בדקתי אסיר לשעבר באל מונטה, אבל היה לו אליבי מוצק.‬
‫אני עדיין מחפש בכיוון אחר, אבל יכול להיות שהאיש לא במדינה.‬
‫מה בקשר למקיני?‬
‫- נראה לך שהוא חשוד אפשרי? - עדיין לא.‬
‫אבל הוא תואם את התיאור של העד,‬
‫אולי הייתה לו גישה, והוא התעסק עם המשפחה שלי,‬
‫אז לא אשלול אותו, אלא אחרי שהוא יישלל.‬
‫ביקשתי מבוס שלי לשעבר להריץ את ההיסטוריה האישית שלו.‬
‫מצאנו הרבה הערות ותלונות על התנהגות לא הולמת.‬
‫תלונות רגילות על יד קשה וברוטליות.‬
‫זה אף פעם לא נגמר ביותר מיומיים השעיה, אבל...‬
‫אבל דבר אחד בלט.‬
‫רצח ב-1982.‬
‫- למאר ווטקינס. - מקיני היה מעורב?‬
‫לא, הוא היה שוטר סיור באותה תקופה. הראשון שהגיע לזירה.‬
‫שוטר מקוף אחר פקפק בגרסה שלו לאירועים.‬
‫מח"ש התחילו לחקור.‬
‫מה כתוב בדוח?‬
‫אין דוח.‬
‫הם סגרו את החקירה כמה ימים אחרי שפתחו אותה.‬
‫השוטר האחר פרש מהמשטרה כעבור שבוע.‬
‫יש לך כתובת?‬
‫כן?‬
‫שלום. אני מחפשת את מר ג'יימס סטנסון.‬
‫- למה? - אני הבלשית דון ריב.‬
‫מחלק שוד-רצח.‬
‫קיוויתי לשאול אותך כמה שאלות.‬
‫- אני לא יכול לעזור לך. - אתה מכיר את דונלד מקיני.‬
‫אני חוקרת אותו.‬
‫בהצלחה.‬
‫הוא מנסה להפחיד אותי. הוא איים על המשפחה שלי.‬
‫אני צריכה לדעת עד כמה הוא מסוכן.‬
‫- מה את רוצה לדעת? - למה עזבת את המשטרה?‬
‫זה קשור לרצח למאר ווטקינס?‬
‫כל מה שייאמר בינינו‬
‫יישאר בינינו.‬
‫יהיה קל יותר אם אראה לך.‬
‫מקיני ואני היינו שוטרי סיור באותו מקוף ב-1981.‬
‫ערב אחד הוא הזמין אותי למסיבה.‬
‫למעין חניכה.‬
‫הוא רצה שאצטרף לקבוצה שהוא היה חלק ממנה.‬
‫איזו מין קבוצה?‬
‫כמו קוד אי ההלשנה, אבל פי מאה.‬
‫לפחות זה מה שחשבתי שזה, בהתחלה.‬
‫ואז קרה רצח למאר ווטקינס...‬
‫אתה חושב שלמקיני היה קשר לזה?‬
‫אני הייתי הראשון בזירה.‬
‫כמה מהאנשים בקבוצה כבר היו בזירה.‬
‫הם אמרו שזו הייתה נקמה של כנופיה.‬
‫אבל זה לא נראה לי כך.‬
‫כל רצח שראיתי, שמעורבות בו כנופיות,‬
‫זה תמיד פצעי ירי, פצעי דקירה.‬
‫אשתו של ווטקינס הייתה נוכחת.‬
‫היא פחדה לדבר עם מישהו מאיתנו, בעיקר עם מקיני.‬
‫רשמתי את העדות שלה.‬
‫היא נשבעה שהשוטרים עשו את זה.‬
‫הדוח של מקיני לא תאם את מה שראיתי.‬
‫אז דיברתי, והם התחילו לרדוף אותי.‬
‫אנשים במסיכות.‬
‫לא יכולתי להוכיח שאלה הם, אבל ידעתי.‬
‫כטקס חניכה,‬
‫הם קעקעו סמל על השוק הימנית שלי.‬
‫יום אחד השתגעתי.‬
‫לקחתי סכין גילוח וחתכתי אותו.‬
‫הלוואי שמישהו היה מזהיר אותי.‬
‫מקיני הוא לא מישהו שכדאי להתעסק איתו.‬
‫הופעה חינם‬
‫עירום מלא‬
‫היי.‬
‫מה אתה רוצה לעשות?‬
‫תאט. עוד אפילו לא הפעלתי את המונה.‬
‫אתה יכול לחנות שם.‬
‫אתה אוהב פרטיות?‬
‫זו הפעם הראשונה שלך?‬
‫אתה רוצה שאפתח לך את כפתורי המכנסיים?‬
‫איך זה קרה לך?‬
‫סליחה?‬
‫איך הגעת למצב הזה?‬
‫- לאיזה מצב, בייבי? - למצב הזה.‬
‫אילו מין חיים אלה?‬
‫מה אתה עושה לפרנסתך?‬
‫פיטרו אותי מהעבודה.‬
‫אז למה אתה מתנשא ככה?‬
‫לפחות ניסיתי.‬
‫הייתי שחקן.‬
‫כן?‬
‫במה?‬
‫קחי.‬
‫- היי. - רוצה עוד?‬
‫את רוצה עוד?‬
‫הנה. יש עוד על הרצפה, קחי אותו.‬
‫קחי אותו!‬
‫תסתכלי בעצמך.‬
‫את בסך הכול ילדה שעברה טראומה.‬
‫אין לך מבנה אגו.‬
‫לחיים שלך אין יסודות...‬
‫בסדר, הדייט נגמר.‬
‫תן לי לצאת. עכשיו.‬
‫שמעת פעם על "פרדיגמת הבית הבריא"?‬
‫פתח את הדלת, בן אלף.‬
‫ההורים שלך יודעים מה את עושה?‬
‫אני בטוח שאפילו אין לך הורים שאכפת להם ממך.‬
‫את לא כלום.‬
‫את בלתי נראית.‬
‫- היי, עזוב אותי. - את יכולה להיעלם,‬
‫ואף אחד לא ידע.‬
‫היי, בייבי.‬
‫בייבי, למה אתה נסער כל כך?‬
‫בחייך.‬
‫די, בייבי.‬
‫בוא נעשה מה שבאנו לעשות.‬
‫אתה הוא?‬
‫נכון?‬
‫תן לי לצאת מפה!‬
‫- פתח את הדלת! - פתח את הדלת!‬
‫תן לי לצאת מפה!‬
‫צא מכלי הרכב. תניח את הידיים במקום שבו אוכל לראות אותן.‬
‫תודיע לנו אם תמצא משהו.‬
‫אז אתה מתגורר ברחוב דומינו בוואן נייס.‬
‫- זה נכון? - כן.‬
‫מה מביא אותך למרכז העיר?‬
‫הייתי בכל מקום היום.‬
‫באמת?‬
‫חיפשת משהו מיוחד, או שאתה רק נהנה מהמראות?‬
‫הבוקר נסעתי להנקוק פארק, לבקר את אבי.‬
‫- הוא גר בהנקוק פארק? - כן.‬
‫הייתי איתו קצת.‬
‫אחר כך יצאתי לסיבוב.‬
‫- היית צריך לנקות את הראש? - כן.‬
‫אתה תמיד בא לפיגורואה קורידור כדי לנקות את הראש?‬
‫לא.‬
‫לא הייתי שם לפני הערב.‬
‫תשאלנו את הבחורה שאספת.‬
‫השארת אותה במצב קשה. נשמע שלא היית לקוח רגיל.‬
‫כן. מה חשבת כשאספת אותה, אדמונד?‬
‫היי.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫- לא רצית לקיים איתה יחסים? - לא.‬
‫אז מה רצית ממנה?‬
‫רצית לפגוע בה?‬
‫היא אמרה שהתחלת. היא הייתה ממש מפוחדת.‬
‫- באמת? - מצאנו את קלטות הווידאו.‬
‫זה מה שיש עליהן?‬
‫אתה מפחיד בנות כמוה?‬
‫פוגע בהן?‬
‫שש עשרה נערות עובדות נרצחו בשנתיים האחרונות,‬
‫כולן מאזור הקורידור.‬
‫לפחות עשר מהן נקשרו לסאות'סייד סלייר.‬
‫סאות'סייד סלייר?‬
‫סאות'סייד סלייר. סאות'סייד סלייר.‬
‫אדמונד?‬
‫הרגת פעם אדם?‬
‫לא התוצאה היא שמיוחדת.‬
‫העניין הוא התהליך.‬
‫להביא אותן לשם.‬
‫אתה מבין?‬
‫פליי‬
‫לא התוצאה היא שמיוחדת.‬
‫העניין הוא התהליך.‬
‫הכאב.‬
‫הסבל.‬
‫המבט בעיניים שלהן.‬
‫המבט...‬
‫המבט בעיניים שלהן.‬
‫האור שעוזב אותן.‬
‫הפחד שלהן...‬
‫קפוא...‬
‫לעולם.‬
‫לעו...‬
‫הפחד נעשה קפוא לעולם. הפחד נעשה...‬
‫הפחד נעשה קפוא לעולם. הפחד נעשה קפוא...‬
‫כל נערה‬
‫באותה מידה‬
‫מסעירה.‬
‫ההבדלים הקטנים‬
‫שבגללם כל נערה היא מיוחדת.‬
‫כן.‬
‫מיוחדת.‬
‫הוא לא האיש שלנו.‬
‫- מה זאת אומרת? - מודה מתחזה.‬
‫הוא גבוה ב-30 סנטימטר מהאיש בתיאור.‬
‫העד כנראה טועה, כי הבחור הזה...‬
‫זה אודישן, מארש.‬
‫הוא מדקלם.‬
‫הוא שחקן לשעבר. הקלטות האלה...‬
‫הרגע צפיתי בו מתאמן על אותו מונולוג בדיוק 50 פעמים מזוינות.‬
‫הוא משוגע אבל לא המשוגע שלנו.‬
‫מה הבעיה שלך, בן זונה?‬
‫למה לבזבז לנו את הזמן עם החרא הזה?‬
‫לא שווה את הניירת.‬
‫הוא אפס.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫את לא הולכת לשום מקום.‬
‫היי, מה קורה פה בחוץ?‬
‫מה הקטע?‬
‫אשאל אותך עוד פעם אחת.‬
‫מה את עושה כאן, ריב?‬
‫אספת את הבן שלי אתמול.‬
‫הפחדת אותו עד מוות.‬
‫רציתי רק לדבר איתך על זה.‬
‫לנקות את האווירה.‬
‫אז עקבת אחריי עד כאן,‬
‫מהבית שלי,‬
‫כדי לדבר איתי?‬
‫מה את באמת עושה כאן?‬
‫תתרחק מהמשפחה שלי, מקיני.‬
‫בשמחה. רק תגידי.‬
‫- תישארו רגועים, בסדר? - אני רגוע.‬
‫אתם רגועים?‬
‫כן, אני רגוע עד מוות.‬
‫תראה, אני לא יודעת למה אתם כאן, וזה לא מעניין אותי.‬
‫רק אל תתקרב אליי ואל המשפחה שלי.‬
‫הנה איך שזה עובד.‬
‫את לא תתקרבי אליי.‬
‫זה מעולם לא קרה.‬
‫מסיבת הלואין 1978‬
‫מסיבת יום הולדת שש של דונובן‬
‫תביע משאלה ותכבה את הנר.‬
‫מי מוכן לעוגה? בואו נשמע אתכם.‬
‫עוגה!‬
‫יום הולדת שמח דונובן‬
‫היום הוא היום המיוחד שלך.‬
‫בן כמה אתה עכשיו?‬
‫אני בן שש.‬
‫ילד גדול של אימא.‬
‫אתה אוהב את המתנות שלך?‬
‫- מה קיבלת? - אופניים.‬
‫אני יכול ללכת לשחק עכשיו?‬
‫יום הולדת שמח, ילד מתוק שלי.‬
‫בייבי, לא ידעתי שאת בבית.‬
‫את חוששת לפעמים שאת אם איומה?‬
‫את אם נהדרת.‬
‫לא דיברתי עליי.‬
‫בייבי...‬
‫למה את משקרת לי, אימא?‬
‫משקרת?‬
‫מה יש בקופסה?‬
‫את חושבת שאני לא יודעת על הקופסה בארון שלך?‬
‫מה יש בה, אימא?‬
‫מה יש בקופסה?‬
‫שום דבר.‬
‫את משקרת.‬
‫סבתא?‬
‫סבתא, את בסדר?‬
‫אדמונד?‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫תפסיק. אתה לא צריך לעשות את זה.‬
‫אימא?‬
‫למה את ערה?‬
‫אימא, הכול בסדר?‬
‫קל בסדר?‬
‫אני אוהבת אותך כל כך.‬
‫ואבא שלך...‬
‫הוא אהב אותך כל כך.‬
‫ואת צריכה לשמוע עד כמה אהבנו אותך.‬
‫אימא, את מפחידה אותי.‬
‫תגידי לי מה קורה.‬
‫את מאומצת.‬
‫התרופה ללב שהרופא רשם לך...‬
‫הוא רשם אותה בגלל מחלת הלב של אביך.‬
‫אבל את לא חולה במחלה שלו.‬
‫הוא לא אביך הביולוגי.‬
‫ואני לא אמך הביולוגית.‬
‫את מבינה, לא יכולנו להוליד ילדים.‬
‫ואת היית מתנה מיוחדת במינה.‬
‫החלק שהשלים את המשפחה שלנו.‬
‫תכננתי לספר לך כשתהיי מבוגרת מספיק להבין.‬
‫אבל אז כבר היית‬
‫מאושרת ומאוזנת כל כך.‬
‫פשוט לא יכולתי לגזול את זה ממך.‬
‫את התינוקת שלי.‬
‫ואני הייתי אמך.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה.‬
‫- זה כל מה שאמך הביולוגית השאירה. - אני לא יכולה לעשות את זה.‬
‫לא רציתי שתרגישי שאת מחמיצה משהו.‬
‫- תפסיקי. תפסיקי. - שאת פגומה במובן כלשהו.‬
‫תפסיקי לדבר!‬
‫- אימא, למה את צועקת על סבתא? - קל, לך לחדר שלך. פשוט לך.‬
‫בבקשה אל תלכי. אנחנו יכולות לדבר על זה.‬
‫תביע משאלה.‬
‫מה זה?‬
‫תביע משאלה ותכבה את הנר.‬
‫אדמונד?‬
‫בבקשה, שחרר אותי.‬
‫איפה אני?‬
‫תביע משאלה ותכבה את הנר.‬
‫אדמונד, היית בדירה שלי?‬
‫מי מוכן לעוגה? בואו נשמע אתכם.‬
‫למה יש לך את אלה?‬
‫היום הוא היום המיוחד שלך.‬
‫בן כמה אתה עכשיו?‬
‫אני בן שש.‬
‫ילד גדול של אימא.‬
‫אתה אוהב את המתנות שלך?‬
‫מה קיבלת?‬
‫אופניים.‬
‫אני יכול ללכת לשחק עכשיו?‬
‫יום הולדת שמח, ילד מתוק שלי.‬
‫מסור את שמך למצלמה.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה מסור את שמך למצלמה.‬
‫שמי דונובן רייט.‬
‫ואני איבחן לתפקיד של דונובן רייט הצעיר.‬
‫תגיד את זה!‬
‫אני איבחן לתפקיד של דונובן רייט הצעיר.‬
‫היום הוא היום המיוחד שלך.‬
‫בן כמה אתה עכשיו?‬
‫אני בן שש.‬
‫אתה אוהב את המתנות שלך?‬
‫מה קיבלת?‬
‫אופניים.‬
‫אני יכול לשחק?‬
‫אני מצטער. אתה פשוט כל כך גרוע.‬
‫נסה שוב.‬
‫אקשן.‬
‫אופניים.‬
‫אפשר ללכת לשחק?‬
‫שוב!‬
‫אופניים.‬
‫אני יכול... אני יכול בבקשה ללכת...‬
‫אדמונד.‬
‫בבקשה.‬
‫אחי.‬
‫זה בסדר.‬
‫תרגום כתוביות: הדסה הנדלר‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬