Už jsi někdy někoho zabil?
Ten pohled v jejich očích.
Jak se z nich vytrácí světlo.
Ten muž se zrzavými vlasy.
On to není.
Je to blbej herec.
-Ahoj, tati. -Ahoj. Jak se má máma?
Dobře.
Mami, děje se něco?
Řekni mi, co se děje.
Jsi adoptovaná.
-Mami, já tohle nezvládnu. -Můžeme si o tom promluvit.
Všechno nejlepší, můj chlapečku.
Co se děje?
Něco si přej a sfoukni svíčku.
Duch Ježíše zavedl
do pustiny, kde ho pokoušel ďábel.
Když jste v pustině, přijde, aby vás svedl na scestí.
Když zabloudíte a jste daleko od domova,
když se cítíte nejvíc nehodní Boží lásky...
Ano!
Tehdy je ďábelské pokušení největší.
Nabízí vám úspěch, slávu a bohatství,
ale na oplátku se musíte otočit zády k Bohu.
Ďábel chce, abyste zapomněli, kdo jste,
čí děti jste.
Ďábel může číhat, ale Bůh také.
Na tomto místě můžete podlehnout ďábelským svodům.
Ale když je prohlédnete,
pak máte příležitost obrodit se
a možnost spásy!
Můžeme být pokoušeni obrátit se zády k Bohu, ale naštěstí
Bůh se nikdy neobrátí zády k nám.
Protože vždy máme volbu.
Mám volbu! Vy máte volbu!
Všechny Boží děti mají volbu!
Prosím.
Chci žít.
Udělám cokoli.
Cokoli.
Nemusíš to dělat.
Jsme děti Boží, máme svobodu volby.
Cokoli chceš.
Jen mě nech žít.
Prosím, nech mě žít.
ONI: STRACH
Myslel jsem, že bys chtěla.
Díky.
Včera jsi byla nesvá.
Moc si nepamatuju.
Už jsi toho dost vypila. Pak jsi chtěla víc.
Snažil jsem se tě zastavit.
Pořád jsi říkala věci jako: „Nic není skutečný. Všechno je to blbost.“
A pak jsi usnula.
-Promiň. -Nemusíš se omlouvat.
Je jasný, že toho je na tebe moc.
Co se děje?
Nic.
Prostě těžkej den v práci.
Můžeš mi to říct.
-Chci ti pomáhat. -Děkuju.
Já...
Díky, žes mě u sebe nechal přespat.
Slibuju, že už to neudělám.
Měla bych jít. Mám něco s Kelem. Úplně jsem na to zapomněla.
Zavolám ti.
Já už nemůžu.
Jsou to dva roky.
A pořád vlastně nevím, kdo jsi.
Prostě chci...
Víc.
Chci, abys to měl.
Měla bych jít.
Promiň, Regi.
Bůh vám žehnej.
Tak povídej.
Udělala jsem něco strašného.
Nechtěla jsem, aby se to někdo dověděl.
Doufala jsem, že to prostě zmizí.
Lukáš, kapitola osmá, verš sedmnáctý.
„Nic není skrytého, co jednou nebude zjeveno,
„a nic utajeného, co by nevyšlo najevo.“
Blíží se to.
Ke mně a mé rodině.
Zaplatím za to, co jsem udělala.
Už se to děje.
Je důležité si pamatovat, že i když ho křižovali,
Ježíš zvolal:
„Odpusť jim, Otče, neboť nevědí, co činí.“
Ukázal nám, že každý čin může být odpuštěn.
Musíš se modlit za odpuštění.
Mám strach.
Je pozdě.
-Ahoj. -Ahoj.
Jsi v pohodě?
Děkuju.
Včera jsi to přepískla, co?
Říkals, že pro mě něco máš.
Jo.
Hele...
Myslíš, že třeba...
-Neměla bys ten případ nechat plavat? -Cože?
Jsi s ním moc osobně spojená.
Ne víc než s jinými případy.
Slyšel jsi, co se stalo mezi mnou a McKinneym.
Co se stalo mezi tebou a McKinneym?
Sledovala jsem stopy, které vedly k McKinneymu.
-Může se to vymstít, ale snad ne. -Co se stalo, Dawn?
Víc ti zatím říct nemůžu.
Vím, že jsem tě do toho zatáhla.
Nechci, aby ti to nějak ublížilo.
Takže ti říkám, že od toho můžeš odejít.
Chceš od toho odejít? Chápal bych to.
Mluvím o tobě, ne o sobě.
Tak jsem s tebou.
Říkals, že máš něco na toho zrzouna.
Jo.
Jasně.
To je Gary Trent. Žije v Pomoně.
Dvakrát obviněn z napadení, jednou z pokusu o vraždu.
Jediné alibi na noc vraždy je jeho přítelkyně.
Nespolehlivý svědek. Dvě drogová obvinění za poslední rok.
Můžeme ho spojit s některou s obětí?
-Nezaměstnaný. -Nějaké vloupání?
-Ne. -Přiznal, že byl v Los Angeles
během posledních pár měsíců?
Něco dalšího?
Jo, no...
-Ale je to divný. -Pokračuj.
Před pár dny zavolali policii do Lincoln Heights.
Zdá se...
Že se tam odehrával exorcismus.
-Exorcismus? -Jo.
Taky jsem nejdřív nevěřil.
Vymýtali ďábla z chlapce jménem Benny Alvarez.
Jeho babička si myslí, že je démon.
Kluk prý tvrdí, že v noci vídá
před svým oknem zrzavého muže.
Dívá se na něj.
Dobrý den, paní Alvarezová. Detektivové Reeveová a Diaz.
Co tu děláte?
Dobrý den, paní.
Přišli jsme se podívat na vašeho vnuka
a zeptat se, jak vám můžeme pomoci.
Nestojíme o vaši pomoc. Není třeba, abyste sem jezdili.
Omlouvám se, paní.
Jen jsme se chtěli ujistit, že je vše v pořádku.
A zeptat se, jestli pro vás můžeme něco udělat.
Nevolala jsem vás. Nevím, proč jste přijeli.
Je mu líp. Není třeba, abyste něco dělali.
Ahoj, Benito.
Já jsem Dawn, jsem policistka.
Přišla jsem ti pomoct. Řekneš mi, co se děje?
Povíš mi, čeho se bojíš?
Už jsem vám řekla, že vás tu nechceme.
Proč mluví s Benitem?
Paní, uklidněte se. Jen jsme vám přijeli pomoct.
I kdyby ses bál někoho z rodiny, to nic.
Můžeš mi to říct.
Jsem tu, abych tě chránila.
Chce mě zabít.
-Kdo? -Ten muž.
Jaký muž?
Jak vypadá?
-Je velký, nebo malý? -Velký.
-Jaké má vlasy? -Zrzavé.
Kde jsi ho viděl?
Kde stojím já?
Myslím, že ano.
Viděl jsem ho jen v zrcadle, v noci.
-Myslíš v okně? -Ne, v zrcadle.
Benito, vrať se do postele!
Jen chci svého bráchu.
-Kde je tvůj bratr? -Už tu není.
Zeptej se jí, co se stalo s Benitovým bratrem.
Co se stalo s vaším druhým vnukem, s Benitovým bratrem?
Co na tom záleží?
Prosím, odpovězte.
Oba přišli žít se mnou.
Byl starší a angličtina mu moc nešla.
Začal se zaplétat do problémů, tak se vrátil k rodičům do Mexika.
Řekni jí, že se chceme podívat dovnitř.
Můžeme se podívat dovnitř?
Ne, už jsem vám řekla, že nemůžete pomoci.
Jen to zhoršíte.
Pomůže nám církev, vy ne.
Co říká?
Prý je to věc pro církev, ne pro policii.
Měli byste jít.
Vrátíme se s povolením k prohlídce.
Paní...
Děkuju, Benito.
-Neboj se. -Benito!
Co říkala o jeho bratrovi?
Benny a jeho bratr prý k ní přijeli z Mexika.
Starší bratr se těžko přizpůsoboval.
Dostal se do potíží, tak ho poslala zpátky k rodičům.
Bennyho si nechala u sebe.
Co myslíš?
Myslím, že Benny říkal, že toho muže viděl jen v zrcadle.
-Myslíš, že si to vymýšlí? -Možná.
Když jsem byla u Curtise Maynarda ten den, než umřel,
zrcadla byla zakrytá prostěradly.
Sestry taky měly zrcadla zakrytá prostěradly.
Nejspíš je to slepá ulička, ale večer se sem pro jistotu vrátíme.
Tak večer.
Sakra!
Do pytle.
Haló. Oddělení péče o děti a rodinu.
Edmund Gaines?
Ano.
Podařilo se nám zjistit
údaje o vaší sestře, které jste požadoval.
Vím, že to trvalo, ale mám ty informace tady.
Máte něco na psaní?
Vydržte.
Už jdu.
Zapomněl jsem si klíč.
Chceš snídani?
Ne.
Nazdar. Přejete si?
Dobrý den. Jen jsem přišel pozdravit.
Vy jste ten nový soused?
Koupil jste dům Reynoldsových, že?
Ano, jsem Edmund Gaines.
Vítejte v naší čtvrti. Chcete jít dál?
Jo, díky.
Udělejte si pohodlí.
Zlato, s kým to mluvíš?
S naším novým sousedem.
Nazdar, já jsem Dawn.
Já jsem Edmund.
Těší mě.
Máte velký dům.
Opravdu pěkný.
Vy taky. Párkrát jsem u Reynoldsů byl.
Je to skvělý dům.
Ta holčička, co jsem včera viděla venku, to je vaše dcera?
Je to hezká holčička. Kolik jí je, tak deset?
Dvanáct. Vlastně mám dvojčata.
-Dvojčata? -Jo, holku a kluka.
Asi je s nimi dost práce.
-Vycházejí spolu? -Ano.
Jsou pořád spolu.
Moje holčička, Daisy, má takovou osobnost.
Všichni ji mají rádi.
Můj syn je spíš plachý.
Těžko hledá kamarády.
Holky jsou většinou vyspělejší, zvlášť v tomhle věku. On si poradí.
Tady ho máme.
Synku, to je náš nový soused, pan Gaines.
-Pozdrav. -Dobrý den.
-Taky máte syna. -Má tady spoustu kamarádů.
U jedněch hraje basket, u druhých Nintendo.
Začal teď s hudbou.
Začal hrát na bubny.
V garáži mu stavíme malou zkušebnu.
Stavíte mu studio?
To je úžasné.
Ani neví, jak dobře se má.
A může se stavit u kamarádů.
Je to bezpečné.
Domy jsou blízko u sebe.
Všichni rodiče jsou fajn.
A tady Dawn je u policie.
-Jste u policie? -Ano.
Jako váš táta.
Viděl jsem fotku. Myslel jsem, že je to váš táta.
-Nebo je to... -Ne, je to můj táta.
-Žije ještě? -Ne.
Umřel, když jsem byla malá.
Taky jsem ztratil tátu, když jsem byl malý.
Bylo to pro mě fakt těžké.
Máte sourozence?
Ne.
Já taky ne.
Je to fakt těžké, když je člověk sám.
Čí dům že jste to koupil?
-Jak jsem říkal... -Neptám se tě. Ptám se Edmunda.
-Od koho jsem koupil dům? -Jo.
Už si nepamatuju jejich jméno.
Koupil Reynoldsův dům. Nemusíš ho vyslýchat...
Proč mě neposloucháš?
Potřebuju se Edmunda na něco zeptat bez vyrušování.
Pracujete rukama?
Prosím, odpovězte.
Rukama?
Ne.
Jsem herec.
Tak proč máte odřené klouby?
Odřel jsem si je při stěhování.
-Proč? -Omluvte mou manželku, Edmunde.
Je detektiv nonstop. Neví, kdy přestat.
To myslíš vážně? Teď mi nepomáháš, Corey.
Neměla bys...
Je opravdu tvořivé, co jste udělali.
Fotky rodiny všechny na jednom místě.
Je to pěkné.
Jak to myslíte?
Kdo má narozeniny?
VŠECHNO NEJLEPŠÍ SE ZPOŽDĚNÍM
Kele, jdi do svého pokoje.
Dej mi to. Běž.
Nejste náš nový soused, viďte?
Zdá se, že jste měla pěkné dětství.
Vyndejte ruce z kapes, otočte se a dejte ruce na stěnu.
Vaše matka se zdá milá.
Ruce z kapes, otočte se
a dejte ruce na stěnu. Nebudu to opakovat.
-Představil se jako Edmund Gaines? -Jo, přesně tak.
Pane Gainesi, co děláte v naší čtvrti?
-Jsem Edmund. -Já vím. Co tady děláte?
Já...
-Myslel jsem... -Co?
Nevím.
Spletl jsem se.
Hej!
Pozorně mě poslouchejte.
Jestli vás tady ještě uvidím, zatknu vás. Rozumíte?
Už se sem nikdy nevracejte.
Opravdu vám to přeju.
Jsi normální.
Máš práci.
Máš rodinu.
Co jsem odešel z tvého domu...
Vidím jen krev.
Odmítla tě.
Vlastní krev.
Tvá milovaná sestra.
Nejsi nic.
Jsi podělaná nula.
Už jsem u policie viděla hodně.
Ale něco takového ještě ne.
Jo, v mexické kultuře to pořád existuje.
Mexiko je nejkatoličtější země na světě.
Provádí se tam nejvíc exorcismů. Ale v Los Angeles?
Jsi věřící?
Nechodím každou neděli do kostela, ale vyrostl jsem tak.
Věříš v Boha?
Samozřejmě.
Přes všechno, co jsi viděl?
Věříš, že je všemocný a milosrdný Bůh?
Taky věřím, že je ďábel.
Někdo se vydá tou cestou a dělá strašné věci.
Benito, jak se cítíš?
Nemůžu usnout, ale je mi dobře.
Chudáčku můj.
Satane, nech toho chlapce!
Policie! Ustupte!
Nechte nás pracovat!
Zavolej sanitku!
Manitou Avenue 3545.
Desetiletý chlapec, při vědomí, skoro nedýchá, má záchvat.
Potřebuju okamžitě sanitku.
Benito?
Kde je ta sanitka?
Bude tu asi za sedm minut. Uhněte!
Benito, drž se. Jsem detektiv Reeveová. Dawn.
Ztrácíme ho.
Vykliď cestu. Odvezu ho do nemocnice.
Musíme počkat na sanitku.
Než sem přijedou, umře. Z cesty!
Sakra!
Musíme ho zavézt do nemocnice. Ustupte, prosím!
Jsi si jistá?
Chlapečku můj!
Vezu k vám desetiletého chlapce. Jmenuje se Benito Alvarez.
Volal vám můj kolega, Santiago Diaz.
Má křeče a těžko dýchá.
-Připravte se na příjem. -Rozumím.
Nemáš někdy pocit, že nemůžeš dýchat?
Jako by se ti mělo zastavit srdce?
Chceš křičet, ale víš, že tě nikdo neuslyší.
Už tam skoro jsme.
Chceš křičet...
Ale nemůžu se dost nadechnout.
Co jsem od vás odešel...
Vidím pořád všude jen krev.
V duchu ničím všechny tvoje oblíbené hračky.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Jakub Ženíšek