‫הסרט הינו בדיוני.‬
‫הכל מדומיין.‬
‫הסרט לא תומך באלימות. הצופים מתבקשים להפעיל שיקול דעת.‬
‫אמו.‬
‫את באמת מתכוונת להתחתן עם השכן שלנו, דוד ראבי?‬
‫כן! למה?‬
‫את באמת מחבבת אותו?‬
‫אני מניחה שכן.‬
‫למה את מחבבת אותו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אז למה את מתחתנת איתו?‬
‫למה את שואלת?‬
‫את רוצה להתחתן איתו?‬
‫אני? איכס!‬
‫איכס?‬
‫הוא מפחיד מדי! אלוהים!‬
‫למה את מפחדת? הוא עשה לך משהו?‬
‫לא.‬
‫אבל הוא כל כך מפחיד!‬
‫הוא כל כך ענק.‬
‫בכל פעם שאנחנו משחקים ליד האופנוע שלו,‬
‫הוא מסתכל עלינו בעצבים.‬
‫וכולם נבהלים ובורחים.‬
‫את לא מפחדת, אמו?‬
‫את גנגסטרית בעצמך!‬
‫כולם מפחדים ממך...‬
‫ממה את מפחדת?‬
‫- אמו... - לא, אמו.‬
‫מה את עושה?‬
‫קימטת את הסארי!‬
‫את ילדה?‬
‫כולם מחכים.‬
‫ואת משחקת.‬
‫- קדימה. - אימא!‬
‫מה?‬
‫הכול בסדר?‬
‫הכול מושלם!‬
‫בואי.‬
‫בואי ושבי. תרגישי חופשי.‬
‫אל תהיי כל כך רשמית.‬
‫מה, אמו?‬
‫אנחנו רואים אותך בפעם הראשונה?‬
‫תתנהגי רגיל!‬
‫לפני כמה ימים, ראיתי אותה מתקוטטת עם הבחור של מכל המים.‬
‫חשבתי שהיא נועזת.‬
‫עכשיו היא נראית תמימה.‬
‫אני תוהה אם זו אותה בחורה!‬
‫אין ספק. היא האחת.‬
‫הם נותנים לך ציונים.‬
‫הימים הללו חלפו.‬
‫עכשיו היא תהיה כלתך,‬
‫חשוב שהיא תהיה ממושמעת.‬
‫כל השנים האלה, היינו שכנים,‬
‫שני אלה יכלו פשוט להתאהב ולחסוך לנו את הטרחה!‬
‫- כן. - זאת ההורות שלנו!‬
‫זה נכון.‬
‫הילדים שלנו כיבדו אותנו.‬
‫אמו, הוא מסתכל עלייך.‬
‫אני יודעת.‬
‫אמו! בואי ותעמדי ליד ראבי.‬
‫נראה איך אתם נראים ביחד.‬
‫- קדימה, ראבי. - אבא.‬
‫- קדימה, לך. - קדימה.‬
‫מה קרה?‬
‫למה את צוחקת?‬
‫אמו?‬
‫באיזו שעה אתה צריך להיות בתחנה?‬
‫ב-07:00.‬
‫אני לא יכול לאחר ביום הראשון שלי.‬
‫תאכל ארוחת בוקר ותלך.‬
‫בסדר.‬
‫וארוחת צהריים? תחזור הביתה?‬
‫אני לא יכול.‬
‫לפחות בימים הראשונים.‬
‫אני אסתדר. אולי יש מסעדה בסביבה.‬
‫בסדר... את תסתדרי לבד?‬
‫לא! למה אתה מזכיר לי את זה?‬
‫אני כבר מפחדת!‬
‫מעולם לא הייתי לבד עד עכשיו.‬
‫למה את מפחדת?‬
‫מי יעז להתעסק עם אשתו של מפקח?‬
‫ומה יעשה המפקח אם מישהו יעז?‬
‫אני נשבע. אני אקרע אותו לגזרים.‬
‫בעלי גיבור!‬
‫אם שלושת האריות הגלויים מייצגים צדק, מוסר ויושר,‬
‫הרביעי המוסתר הוא המשטרה.‬
‫וואו! נהדר!‬
‫מה את רוצה?‬
‫- בשביל המונולוג? - לא.‬
‫עכשיו שאנחנו נשואים, אני רוצה לתת לך מתנה.‬
‫תגידי לי. מה את רוצה?‬
‫קחי שבוע לחשוב.‬
‫סליחה, סליחה. בדיוק נזכרתי.‬
‫נתתי את מכונת התפירה שלי לאימא שלי.‬
‫אני רוצה מכונת תפירה חדשה לגמרי.‬
‫חשבתי על דובון, שוקולדים או סארי.‬
‫זה נשמע יקר.‬
‫את בטוחה?‬
‫אתה חושב שאני ילדה שתבקש צעצועים ומוצצים?‬
‫כמובן.‬
‫- את לא? - אין מצב!‬
‫אבל למה מכונת תפירה?‬
‫כדי להרוויח קצת כסף.‬
‫אין מצב!‬
‫אדם שנותן לאשתו להתפרנס הוא לא גבר!‬
‫למה? יש לך בעיה עם זה שאני אעבוד?‬
‫לא אכפת לי להתבטל!‬
‫אבל הבטחתי להורים שלך שאדאג לך.‬
‫אני מחויב למלא את רצונה של אשתי כבעל אידיאלי.‬
‫תמלא את כל משאלותיי?‬
‫- כן? - כן.‬
‫היי!‬
‫קפה.‬
‫- לא כאן. - מה קרה?‬
‫- להביא לך עוד? - לא.‬
‫- מדהים. - אתה אוהב את זה?‬
‫אני אוהב את זה.‬
‫מצאתי את זה כשהתקלחתי.‬
‫זה לא שלך?‬
‫זה לא שלי.‬
‫לא שלך?‬
‫- ומה עשית? - אמרתי לך.‬
‫זו ליני, השכנה שלנו.‬
‫- מורה בבית ספר. - שלום.‬
‫המפקח החדש, רווינדראנאת.‬
‫ק' סורנדר רדי‬
‫על מה דיברת עם אימא שלי?‬
‫הם משועממים ושאלו מתי אנחנו מתכננים להביא ילד.‬
‫הם משועממים ומה איתך?‬
‫מה איתך?‬
‫מעולם לא ראיתי שמביאים למישהו אוכל.‬
‫אשתך מעריצה אותך מאוד, המפקד.‬
‫אלוהים!‬
‫בלי עין הרע!‬
‫גברתי, מתנה מבעלך.‬
‫נישה תפרי הפלא‬
‫- אני אוהבת אותך! - מה?‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫- ביקורת פתע? - כן, המפקד.‬
‫ביקורת הפתע הרגילה של הניצב.‬
‫המפקח בדיוק יצא מהתחנה למשימה.‬
‫הנשקייה לא הייתה נעולה וטופסי התלונות היו מבולגנים,‬
‫וכמה אנשים הגיעו לא מגולחים.‬
‫הוא חיכה שהמפקח יגיע ומסר לו מכתב ההשעיה.‬
‫בסך הכול, מפקח, שני מפקחי משנה ושני שוטרים‬
‫נשלחו הביתה בלי היסוס.‬
‫- באיזו תחנה זה היה, אדוני? - שתוק.‬
‫תראו את מצבה של הבת שלי!‬
‫- המפקד. - המפקד.‬
‫- שבו. - מה המקרה?‬
‫הטרדה מינית, המפקד. אנחנו מקבלים את התלונה.‬
‫בבקשה, שבו. תעשו מה שצריך.‬
‫- איקבל. - המפקד.‬
‫תראה מה האנשים האלה עשו לבת שלי.‬
‫אילו נזהרת לגבי מקום הימצאה של בתך,‬
‫לא היית כאן.‬
‫מה הטעם בבכי עכשיו?‬
‫מה עוד אני יכולה לעשות?‬
‫אני עובדת כל היום ומגיעה הביתה בלילה.‬
‫אביה חסר תועלת.‬
‫מה אני יכולה לעשות?‬
‫גם למשטרה יש מגבלות.‬
‫יש רק עשרה שוטרים.‬
‫אנחנו לא יכולים לפטרל בכל הסמטאות. היא הילדה שלך. את צריכה לדאוג לה.‬
‫- מנסור! - אדוני!‬
‫הן כאן כדי לבקש את עזרתנו.‬
‫אם לא נעזור, מי יוכל?‬
‫אני רק...‬
‫זו חובתנו להגן עליהן.‬
‫לא רק עליהן, אלא על כל הנשים.‬
‫לא התכוונתי...‬
‫אל תבכי, גברתי.‬
‫אני אתפוס אותם.‬
‫וגם...‬
‫אוודא שאף אחת אחרת לא תסבול מזה.‬
‫זה יהיה די והותר.‬
‫תקשיבי...‬
‫את לא צריכה להתבייש.‬
‫אנשים אשמים צריכים להתבייש.‬
‫לא את.‬
‫יופי.‬
‫קחי אותה הביתה.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫- מצטער, המפקד. - זה בסדר.‬
‫- מר איקבל. - המפקד.‬
‫כדי לגרום לאנשים לעזור לנו, אפשר להכריז על תוכנית התנדבות.‬
‫חפשו מתנדבים.‬
‫בקשו מהם לפטרל.‬
‫אם הם מוצאים משהו חשוד, תגידו להם להודיע לנו.‬
‫- בסדר. - צריך עוד עיניים ואוזניים.‬
‫זה כמו תוכנית "חברים מצילים" בקרנטקה?‬
‫- כן. - בסדר.‬
‫השיטור הקהילתי תורם לבטיחות.‬
‫- כן, אדוני. - נקבל את כל המידע.‬
‫כולם צריכים להיות מודעים לכך.‬
‫אנחנו צריכים מתנדב מכל רחוב באזור הזה.‬
‫זה רעיון טוב מאוד.‬
‫אבל אנחנו צריכים את האישור של ניצב המשנה כדי ליישם את זה.‬
‫אז אני אדבר איתו.‬
‫- בסדר. - עדיף שהוא יודיע על כך.‬
‫- בסדר? - בסדר.‬
‫בסדר, המפקד.‬
‫- מדהים, אמו. - נכון?‬
‫הדגם העדכני ביותר. עלה 10,000 רופי.‬
‫בעלך אוהב אותך מאוד.‬
‫- כן. - בסדר.‬
‫אז אחרי הרבה זמן...‬
‫אתמול אמרתי לו, שאני אוהבת אותו.‬
‫כל כך מתוק!‬
‫- זה הוא? - כן.‬
‫- שלום, אני רק... - איפה את, לעזאזל?‬
‫- מה? - כבר אחרי 13:00.‬
‫איפה את?‬
‫- אני בבית. - בבית?‬
‫- מה את עושה? - אני רק...‬
‫את יודעת שאני מחכה לארוחת צהריים?‬
‫ארוחת צהריים?‬
‫כן. את מביאה לי ארוחת צהריים או לא?‬
‫אני... הכנתי ארוחת צהריים מאוחר.‬
‫אני מביאה אותה. עכשיו.‬
‫הלו?‬
‫אני רוצה שתגידי את האמת.‬
‫בבקשה.‬
‫בישלת מאוחר?‬
‫או ששכחת להביא ארוחת צהריים?‬
‫או שחשבת שזו לא האחריות שלך להביא לי אוכל?‬
‫אמו, את יודעת...‬
‫זו תחנת משטרה, ואני קצין משטרה.‬
‫אני יודע מתי את משקרת.‬
‫לא ידעתי שאני צריכה להביא לך ארוחת צהריים היום.‬
‫מה קרה, ראבי?‬
‫אני לא צריך את הנדבות שלך.‬
‫תודה על כל המאמצים שלך להביא ארוחת צהריים.‬
‫לא! לא התכוונתי לזה, ראבי.‬
‫בבקשה, ראבי. בוא לאכול.‬
‫- לעולם לא אאחר שוב. - זה היה ברור.‬
‫לא אטריד אותך שוב.‬
‫אני אדאג לעצמי.‬
‫סליחה שהטרדתי אותך.‬
‫ראבי. אני מצטערת.‬
‫- אני לא... - יש לי הרבה עבודה.‬
‫בניגוד אלייך...‬
‫אם לא אכפת לך,‬
‫שבי כאן עשר דקות ולכי.‬
‫אם תעזבי מיד... אני לא אוהב שאנשים מרכלים.‬
‫למה אתה אומר את זה, ראבי?‬
‫בבקשה, ראבי, בוא לאכול.‬
‫- בבקשה בוא לאכול, ראבי. - אמו.‬
‫ס' רווינדראנאת מפקח‬
‫ראבי!‬
‫- ראבי! - סאטיה!‬
‫כן, המפקד.‬
‫- תארגני מכונית לגברת. - כן, המפקד.‬
‫איך היה היום שלך?‬
‫תאכל ארוחת ערב.‬
‫אני לא רעב. תאכלי את.‬
‫לילה טוב.‬
‫- את מוכנה לתת לי לישון? - לא.‬
‫את לא יכולה לחיות בלי סקס ליום אחד?‬
‫- שלום, גברתי. - שלום.‬
‫- הבאתי לו ארוחת צהריים. - בואי.‬
‫"חברים מצילים".‬
‫משטרה‬
‫אנחנו בוחרים מתנדבים מהציבור.‬
‫הם יבצעו מעקב בכל שעות היממה.‬
‫הם יעדכנו אותנו במה שקורה.‬
‫אנחנו ננקוט מיד בפעולה.‬
‫אנחנו ניישם את התוכנית בכל התחנות בתחום השיפוט שלי.‬
‫אני מצפה ששיעור הפשיעה יפחת לאחר מכן.‬
‫ותודה למפקח שלנו, רווינדראנאת, על הרעיון.‬
‫הוא אחד השוטרים המבריקים ביותר שלנו.‬
‫בקרוב ניישם את תוכנית "חברים מצילים".‬
‫אנחנו גאים בך.‬
‫- נהדר, המפקד. - כן.‬
‫המפקד, אתה חייב לשתות.‬
‫- כן, המפקד. - כן!‬
‫- לא. - בשבילנו.‬
‫- מה? - עבר הרבה זמן. אז...‬
‫אל תחשוב יותר מדי.‬
‫- אתה חייב לשתות. - רק היום.‬
‫- בבקשה, המפקד. - קח.‬
‫- בבקשה. - קח.‬
‫גברתי, מה את אומרת? אני יכול לשתות?‬
‫למה לשאול אותי?‬
‫תרשי לו לשתות פעם אחת.‬
‫תרשי לו.‬
‫למה שאני אעצור בעדו?‬
‫- הגברת אישרה. - כן.‬
‫- הגברת אמרה כן. - כן.‬
‫- תכריח אותו. - כן.‬
‫- בסדר, תן לי. - נהדר!‬
‫- תזדרז! - תערבב את זה.‬
‫תרימו את הכוסות!‬
‫לחיים!‬
‫תתחיל בבקשה, מר איקבל.‬
‫מר איקבל, שיר קלאסי.‬
‫נהדר, המפקד. תשיר את השורה הבאה.‬
‫- סליחה! - כן, המפקד?‬
‫אני צריך לומר משהו, איקבל.‬
‫נארש, אתה יודע, יש לך המון מזל.‬
‫אשתך אוהבת ומעריצה אותך מאוד.‬
‫אתה כל כך רומנטי.‬
‫התברכת באישה טובה.‬
‫הודות למעשיך הטובים בעבר,‬
‫אלוהים בירך אותך עם אישה כל כך טובה.‬
‫אדוני!‬
‫אבל אני לא מבורך.‬
‫סלח לי, אלוהים. אני חוטא.‬
‫- בחייך, המפקד? - מה אמרת, המפקד?‬
‫מה, המפקד?‬
‫מה, המפקד? מה אמרת?‬
‫הגברת מביאה לך ארוחות צהריים כבר חודש, המפקד.‬
‫היא אוהבת אותך מאוד, המפקד.‬
‫כן, המפקד.‬
‫- יש לך מזל. - אמת.‬
‫איקבל המסכן, אתה לא יודע כלום.‬
‫זה היה ליום אחד.‬
‫היא שכחה למחרת.‬
‫באמת? באמת גברתי?‬
‫התקשרתי אליה והתחננתי לאוכל, בלי בושה.‬
‫תפסיק, המפקד. היא אישה טובה.‬
‫אתם לא מאמינים לי. אני נשבע.‬
‫היא לא שמה עליי קצוץ.‬
‫כל היום מתעסקת במכונת התפירה.‬
‫הלב שלי מכיל את הכאב.‬
‫בכלל לא, המפקד.‬
‫תאווה נמשכת שבוע ואהבה נמשכת חודש.‬
‫לאחר מכן, המוות הוא הדבר היחיד שאתה יכול להשתוקק לו.‬
‫הנה הוא מתחיל.‬
‫אנחנו ספוגים, מה?‬
‫מה קרה?‬
‫למה את עצובה?‬
‫אתה לא יודע?‬
‫למה העלבת אותי מול כולם?‬
‫הרגשתי רע מאוד.‬
‫זו הייתה בדיחה. למה את לוקחת את זה ברצינות?‬
‫זה לא היה מצחיק.‬
‫אני חושבת עליך יום ולילה.‬
‫- ואתה יודע את זה. - באמת?‬
‫את חושבת שאת הרעיה הכי אוהבת בעולם?‬
‫לא התכוונתי לזה.‬
‫כל מה שאני אומרת זה שלא תתעלם מהמאמצים שלי.‬
‫במיוחד מול העמיתים שלך.‬
‫הם בטח שופטים אותי עכשיו.‬
‫זה משנה בכלל?‬
‫למה אתה מדבר ככה?‬
‫זה לא משנה לך?‬
‫זה בסדר מבחינתך?‬
‫בסדר.‬
‫אם אשאל אותך מתי אני אוכלת צהריים בכל יום?‬
‫יש לך תשובה?‬
‫תחשוב על זה.‬
‫את באה איתי או לא?‬
‫קודם תענה על השאלה שלי.‬
‫האם אי פעם חשבת עליי?‬
‫טרחת פעם לתהות אם אכלתי?‬
‫עם מי עוד אני יכולה לדבר על זה?‬
‫בסדר, לכי הביתה ברגל.‬
‫ראבי!‬
‫אתה צריך לשלם על הנסיעה.‬
‫- היי! - אדוני!‬
‫- תאסוף תשלום בתחנה. - כן, אדוני.‬
‫עכשיו את מבינה?‬
‫אם שוב תדברי שטויות,‬
‫לא אתן לך להיכנס.‬
‫אם תעשה את זה שוב, לא אחזור! אני רצינית...‬
‫סליחה.‬
‫אסור היה לי לעשות את זה.‬
‫הפריע לי שסירבת לבוא איתי.‬
‫אני לא יכול לחיות בלעדייך.‬
‫איך אוכל לסבול את זה?‬
‫חשבת על זה?‬
‫לא יכולתי לשלוט בעצמי.‬
‫בדרך כלל אני לא מתנהג ככה.‬
‫אני רגיש מאוד.‬
‫לא.‬
‫הרסתי את השמלה שלך.‬
‫אני מצטער.‬
‫חיכית הרבה זמן למכונית?‬
‫את רעבה? תאכלי דוסה?‬
‫תחליפי בגדים. אכין לך דוסה.‬
‫לעזאזל!‬
‫הרסתי את זה, נכון?‬
‫אני אנקה את זה. לכי.‬
‫מה זה, חתני?‬
‫אני יודע שלקחת הלוואה כדי לשלם על החתונה.‬
‫הנה קצת עזרה מהצד שלי.‬
‫לא, חתני. זה לא הדבר הנכון.‬
‫תקראי לי ראבי, דודה.‬
‫תמיד אהיה ראבי.‬
‫אל תהיי רשמית.‬
‫אם ההורים שלי היו חייבים למישהו, לא הייתי מהסס.‬
‫אמו, תגידי להם לקחת את זה.‬
‫קח את זה, אבא.‬
‫תודה, חתני.‬
‫- דודה? - ראבי... ראבי.‬
‫בסדר. אני אלך לשוק ואביא דגים.‬
‫ארוחת הצהריים צריכה להיות נהדרת.‬
‫- בסדר גמור. - אני אחזור.‬
‫מה קרה, אמו?‬
‫למה את בוכה?‬
‫מה קרה, אמו?‬
‫תספרי לאימא שלך.‬
‫- יש בעיה? - אימא.‬
‫למה חיתנת אותי מהר כל כך?‬
‫מהר?‬
‫את בת 25.‬
‫אם היינו מתעכבים יותר, היית רווקה זקנה.‬
‫למה לא נתת לי להישאר איתך עוד קצת?‬
‫אני לא יכולה לבקר אותך מתי שאני רוצה.‬
‫אלה החיים.‬
‫אני לא אוהבת את החיים האלה.‬
‫אני רוצה לגור איתך.‬
‫לא היית צריכה לארגן את הנישואים האלה בכלל.‬
‫מה זה, אמו?‬
‫סליחה, זה החליק בזמן שניקיתי.‬
‫למה שתטריח את עצמך? תן לי לעשות את זה.‬
‫זה בסדר. אני רגיל לזה.‬
‫אתה כועס עליי?‬
‫- לא. - אני יודעת שאתה כועס. מה קרה?‬
‫את יודעת שאני אוהב לאכול על הספה.‬
‫- אני יודעת. - אז למה לא אמרת להם?‬
‫הם רוצים לסעוד איתך.‬
‫אז לא אמרתי להם.‬
‫- זו רק פעם אחת, טוב? - לאף אחד לא אכפת ממני.‬
‫זה הבית שלי או שלהם?‬
‫למה אתה מסבך דברים שלא לצורך?‬
‫ראבי, חכה.‬
‫- מה קרה? - אני לא יכול להישאר כאן עוד.‬
‫- יש יותר מדי דיבורים. - ראבי.‬
‫תקשיב לי, ראבי.‬
‫אל תלך. זה לא יפה. בבקשה.‬
‫ראבי.‬
‫ראבי! אל תלך.‬
‫מה אגיד להורים שלי?‬
‫זו הפעם הראשונה שהם כאן.‬
‫הם ילכו בשלווה במחשבה שאני מאושרת.‬
‫- בבקשה. אל תלך... - את לא מאושרת?‬
‫בסדר, אם את לא מאושרת...‬
‫תעזבי את הבית הזה.‬
‫את יכולה ללכת איתם.‬
‫אני לא רוצה לראות אף אחד כשאחזור.‬
‫ראבי. אני מדברת אליך.‬
‫אמו.‬
‫אמו, אמו. תקשיבי לי.‬
‫אמו, תקשיבי לי.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני כל כך... אני מצטער.‬
‫בבקשה, תקשיבי לי. זה לא בכוונה.‬
‫בסדר, בסדר. את כועסת עכשיו.‬
‫לא עשיתי את זה בכוונה.‬
‫הרגזת אותי ולקחת את המפתחות.‬
‫אני מצטער.‬
‫אמו, אמו, אמו, בבקשה.‬
‫את יודעת כמה אני אוהב אותך.‬
‫בדיוק כמו שההורים שלך רצו,‬
‫עלינו להיות מאושרים.‬
‫נו, אמו. אני אוהב אותך.‬
‫אמו, אני אוהב אותך. סליחה.‬
‫אמו, אני מצטער.‬
‫אמו, סליחה. אני אוהב אותך.‬
‫אמו, אני מצטער.‬
‫אמו, אמו, אמו.‬
‫אני מצטער. סליחה. אני מצטער.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. טוב.‬
‫- ראבי. - כן?‬
‫נלך למקדש?‬
‫נאכל גלידה ונלך.‬
‫בואי נלך.‬
‫אל תפחדי.‬
‫חייכי!‬
‫הייתי כאן לפני 12 שנים במסגרת איזו חקירה.‬
‫- בסדר. - אמרת שבאת עם הרפ"ק?‬
‫- זה היה כאן? - כן.‬
‫קלפאנה.‬
‫נלך לשטוף את הרגליים. לכו.‬
‫- בוא. - בסדר.‬
‫אמו. תסתכלי על זה.‬
‫זה יפהפה, נכון?‬
‫כשאני מסתכלת על שניכם ככה,‬
‫אין לי מילים לתאר כמה אני מאושרת.‬
‫לפני שהגעתי לכאן, חששתי...‬
‫לשלומך ו...‬
‫לא ידעתי אם הוא דואג לך כמו שצריך או לא.‬
‫בזמנו המים היו נקיים.‬
‫אבל הוא עלה על כל הציפיות שלי.‬
‫הוא הכה אותי.‬
‫הוא הכה אותי, אימא.‬
‫למה? מה עשית?‬
‫למה את חושבת שזו טעות שלי, אימא?‬
‫כי הוא אדם טוב.‬
‫- אם לא טעית... - אז?‬
‫אם עשיתי טעות, זה בסדר?‬
‫לא התכוונתי לזה, אמו.‬
‫אל תתווכחי.‬
‫מה את מצפה שאגיד לך?‬
‫לא יודעת, מה שאימא אומרת לבתה בזמן כזה.‬
‫אגיד לך מה שאימא שלי אמרה לי...‬
‫כשאביך הכה אותי.‬
‫אבא הכה אותך?‬
‫רק פעם אחת.‬
‫אבל באמת הרגשתי רע.‬
‫ואז אימא שלי אמרה לי‬
‫שבעלים מכים את נשותיהם.‬
‫"את לא הראשונה שמתמודדת עם זה.‬
‫"ואת גם לא תהיי האחרונה.‬
‫"זה עלול לקרות שוב ושוב.‬
‫"גבר נעשה כועס‬
‫"כי הוא עובד.‬
‫"ניצבות בפניו אלף בעיות.‬
‫"איך הוא יכול לפרוק את הכעס שלו?‬
‫"הוא פורק אותו עלינו.‬
‫"כשאת רוצה את כל אהבתם,‬
‫"את חייבת להתמודד גם עם הכאב.‬
‫"לידת ילד פותרת את כל הבעיות."‬
‫זה מה שאימא שלי אמרה לי.‬
‫כמו שאימא שלי אמרה, אחרי שילדתי אותך כל הבעיות שלי נפתרו.‬
‫אבל זה לא מה שהיא הייתה צריכה להגיד.‬
‫אז מה כן?‬
‫אסור שגבר ירים יד על אשתו.‬
‫אם הוא עושה את זה,‬
‫האישה לא צריכה להמשיך לחיות איתו.‬
‫מה עליי לעשות עכשיו?‬
‫אמו...‬
‫תעשי מה שאת רוצה לעשות.‬
‫אחרת, אולי בעתיד‬
‫את תחזרי על אותו הסיפור של אימא שלך ותספרי אותו לבת שלך.‬
‫ביי, אמו. ראבי, ביי.‬
‫אמו, בואי ניכנס פנימה.‬
‫אמו?‬
‫אמרתי שאביא את התיקים.‬
‫למה אתה מזרז אותי?‬
‫אמרתי שאהיה שם ב-08:00 או ב-08:30.‬
‫ניצב המשנה הלך?‬
‫בסדר. אני בא.‬
‫היי, תזדרזי.‬
‫- אני צריך ללכת דחוף. - בסדר.‬
‫אל תזוז. זה עלול לדקור אותך.‬
‫אני מריח משהו נשרף.‬
‫לא.‬
‫תמשיך לבחוש.‬
‫זה התפקיד שלי?‬
‫יש לי רק שתי ידיים.‬
‫כלבה מלוכלכת.‬
‫את לא טובה בשום דבר?‬
‫עכשיו מתחיל המפל.‬
‫את הורסת דברים ומאשימה אותי.‬
‫ואז מנצחת את הריב בדמעות.‬
‫בסוף אני הרשע.‬
‫את כלבה.‬
‫חינוך טוב.‬
‫שמור על הפה שלך.‬
‫משהו בוער!‬
‫את משוגעת?‬
‫אני אכה את עצמי על שהתחתנתי איתך.‬
‫אידיוטית.‬
‫אל תהיי בבית כשאחזור.‬
‫אם אראה אותך שוב, איש לא יציל אותך.‬
‫גברתי...‬
‫היי, בנאדם!‬
‫דמעות לא יעזרו לך.‬
‫תהיי נועזת ותתמודדי עם הבעיה.‬
‫או תחיי כמו פחדנית. גברתי...‬
‫אין לך אפשרות אחרת.‬
‫אדוני... היי אתה!‬
‫מישהו שאל אותך? תתעסק בענייניך.‬
‫זה העניין שלי.‬
‫אני יושב כאן כל היום,‬
‫ומקבץ נדבות מאנשים.‬
‫מה אתה יודע עליי?‬
‫מה שאני יודע... שרשרת נישואין על הצוואר...‬
‫פנים חבולות...‬
‫דמעות בעיניים ותיק ביד.‬
‫את בדילמה אם לעזוב את בעלך.‬
‫נכון?‬
‫נשים כאלה נפוצות מאוד.‬
‫אתה מייעץ לכולם?‬
‫אני לא אוהב בני אדם.‬
‫אני אוהב רק כלבים.‬
‫כי בדיוק כמוני‬
‫אנשים מתעבים אותם והם לא יודעים לאן ללכת.‬
‫הגורים, את יודעת,‬
‫הולכים לאיבוד ונפצעים,‬
‫וכשמישהו נחמד אליהם, הם נובחים ונושכים.‬
‫אבל לא כדי להראות את עוצמתם,‬
‫זה פחד.‬
‫כדי להיפטר מהפחד שלהם, יש רק דרך אחת.‬
‫ומה היא?‬
‫יש לך כסף?‬
‫חשבתי שתגיד משהו,‬
‫אבל אתה אוכל ביריאני.‬
‫איך אני יכול לייעץ לך בנוגע לדברים שאת כבר יודעת?‬
‫מה אני יודעת?‬
‫אני בורה.‬
‫אני אפילו לא יודעת מה הייתה הטעות שלי שגרמה לו להכות אותי.‬
‫אני יודעת רק דבר אחד.‬
‫לקבל מכות ולבכות בלי בושה.‬
‫לעזאזל! אילו חיים אלה?‬
‫ראית?‬
‫למרות שאני לא אשמה,‬
‫אני מאשימה את עצמי.‬
‫למה הגעתי למצב הזה?‬
‫למה הוא בכלל כועס עליי?‬
‫למה הוא אלים?‬
‫במה טעיתי? אין לי מושג.‬
‫הוא לא בחור רע.‬
‫הוא גם לא השטן.‬
‫הוא מטפל בי יפה.‬
‫אני בהחלט יכולה להגיד שהוא אוהב אותי.‬
‫אבל לפעמים...‬
‫כשהוא מוטרד מדברים לא נעימים,‬
‫הוא מתנהג ככה.‬
‫אם המסמכים לא היו נשרפים,‬
‫הוא לא היה מכה אותי.‬
‫אי אפשר לגמרי להאשים אותו.‬
‫אבל אני לא שלמה עם הלב שלי.‬
‫זה לא דבר יומיומי.‬
‫יש ימים שטוב לנו.‬
‫אנחנו לא רבים בכלל.‬
‫אם חושבים על זה, רוב הימים עוברים בשקט.‬
‫לפעמים, מקרים כאלה קורים, זהו.‬
‫ימים נדירים של ריבים,‬
‫הם לא סיבה לסיים את מערכת היחסים, נכון?‬
‫את בטוחה?‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫אם אני אוהב אותו אחרי כל זה,‬
‫ואם אני אבין אותו טוב יותר,‬
‫הוא ישתנה, לא?‬
‫אני צריכה לאהוב אותו כל כך שהוא לא יפגע בי.‬
‫אני רק צריכה לגרום לו לאהוב אותי.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא רוצה לסיים ככה.‬
‫- מה? - הביריאני.‬
‫תביאי לי ביריאני בפעם הבאה שניפגש ואני אוכל אותו.‬
‫שאלוהים יברך אותך.‬
‫רצית לעזוב אותי?‬
‫כן.‬
‫אבל לא יכולתי.‬
‫למה?‬
‫אתה העולם שלי.‬
‫אני יודע.‬
‫לעולם לא אוכל לעזוב אותך.‬
‫אני יודע.‬
‫אני אהיה איתך לנצח.‬
‫אתה הנשמה שלי.‬
‫מה זה? אנחנו הולכים לאירוע רשמי.‬
‫את מי את רוצה להרשים?‬
‫זה שום דבר, אני מתכננת לראות סרט‬
‫עם השכנה שלנו, דודה סודהה. ‬
‫וארוחת הצהריים שלי?‬
‫אין צורך.‬
‫- רק הפעם? - לא הבנת?‬
‫אין צורך.‬
‫ממתקים, אדוני. אשתי בהיריון.‬
‫באמת?‬
‫אני לא רוצה ילדים כרגע.‬
‫אבל הוא לא מבין, דוקטור.‬
‫במקרה כזה, את צריכה לקחת גלולות.‬
‫אבל להסתיר את זה לא יעזור לך.‬
‫לא, דוקטור.‬
‫הכול יהיה בסדר בינינו. אני מאמינה בזה.‬
‫דוקטור, את יכולה לעשות לי טובה?‬
‫אינטימיות בימים אחרים לא עוזרת.‬
‫בשביל להיכנס להיריון, תהיו אינטימיים בימים 11, 12 ו-13 לאחר הווסת.‬
‫- היי, ליני. - היא חברת ההצלה באזור שלנו.‬
‫הן יסיירו בכל לילה ויספרו למשטרה על פעילות חשודה. הרעיון של האדון.‬
‫את מאושרת, אמו?‬
‫הוא מטפל בי יפה.‬
‫אל תדאגי, אימא.‬
‫אמו. אמו.‬
‫את מבינה?‬
‫כן, דוקטור.‬
‫אני בהיריון.‬
‫אבל איך?‬
‫אמו, נטילת גלולות למניעת היריון מובילה לרמות פרוגסטרון מוגברות,‬
‫אבל הן רגילות במקרה שלך.‬
‫אבל לא פספסתי גלולות.‬
‫אולי...‬
‫אם הוא ידע שאת לוקחת גלולות...‬
‫אולי בעלך החליף אותן.‬
‫הלוואי שהיו לי חדשות טובות, ראבי.‬
‫אבל היא לא מקבלת וסת.‬
‫כן, אולי זה בגלל שחלות פוליציסטיות,‬
‫חוסר איזון הורמונלי, או לפעמים אפילו מתח.‬
‫אמו לא בהיריון.‬
‫אני בטוחה מאוד לגבי זה.‬
‫ראבי, עוד דבר אחד.‬
‫היא חלשה מאוד.‬
‫רק לקוות לילד לא יעזור.‬
‫תשמור טוב על אשתך.‬
‫אתה צריך לטפל בה היטב.‬
‫הבנת?‬
‫- מה? - אדוני.‬
‫שמעתי בחורה צועקת.‬
‫זה נשמע כאילו מישהו הכה אותה.‬
‫אני לא בטוחה מאיפה זה הגיע.‬
‫את רוצה שאעבוד בלי לישון?‬
‫לא התכוונתי להפריע. סליחה.‬
‫- תתקשרי לסאטיה. - בסדר, אדוני.‬
‫ליני, חכי.‬
‫האמת, אני חושב ששמעתי את זה פעם.‬
‫כן?‬
‫בסדר. תבדקי את זה.‬
‫אבקש מסאטיה לעזור.‬
‫לכו לכל הבתים ותחקרו.‬
‫בסדר, אדוני. תודה לך.‬
‫- בסדר. - סליחה.‬
‫- זה בסדר. - לילה טוב!‬
‫מה? תיכנסי.‬
‫לא הצלחנו למצוא מי צעקה אתמול בלילה, אמו.‬
‫דפקנו בכל הדלתות.‬
‫חקרנו את כולם בכל הדרכים האפשריות, אבל זה לא עזר.‬
‫חשבתי שנמצא אותה.‬
‫אני יודעת, נשים אף פעם לא חושפות דברים כאלה.‬
‫למה? היינו שם כדי לעזור לה.‬
‫אני נתקלת בנשים כאלה.‬
‫הן אף פעם לא מודות שהבעל שלהן מתעלל בהן.‬
‫להפך, הן מגבות אותו.‬
‫הנשים האלה טיפשות.‬
‫אני לא ממש מבינה את זה.‬
‫לו היית במקומן, היית מבינה.‬
‫בסדר. הגיע הזמן לארוחת צהריים.‬
‫תבואי איתי לתחנה?‬
‫לא.‬
‫- בסדר, אני אלך, אמו. - בסדר, גברתי.‬
‫רגע!‬
‫יש דלת שלא דפקתן בה.‬
‫לשתף בזה מישהו גורם לי‬
‫להרגיש נבוכה.‬
‫אני מתעבת את עצמי.‬
‫לא משנה מה הוא עושה לי,‬
‫אני סובלת את זה.‬
‫אולי הילד שלנו ישנה את המצב.‬
‫לפעמים, אני מקווה.‬
‫אבל מה אם הוא לא ישתנה?‬
‫אז לקחתי גלולות ללא ידיעתו.‬
‫אבל אני לא מגיעה לדרגת הערמומיות שלו.‬
‫אין לי מושג מה לעשות בנוגע לתינוק הזה.‬
‫האם אני צריכה ללדת אותו או להפיל?‬
‫אבל ההחלטה צריכה להיות שלי.‬
‫לא שלו.‬
‫או של כל אחד אחר.‬
‫איך הוא עשה את זה ללא ידיעתי?‬
‫איזו זכות יש לו על הגוף שלי?‬
‫תגידי לי, איזו זכות יש לו?‬
‫האם התחתנתי עם אדם כזה?‬
‫בגלל זה הוא התחתן איתי?‬
‫באנו אליך כי לא ידענו מה לעשות.‬
‫אין אפשרות אחרת. אנחנו חייבים להגיש תלונה לניצב המשנה רדי.‬
‫מה? החוק זהה עבור כולם.‬
‫אני לא רוצה להגיש תלונה.‬
‫אני אלך לאנשהו.‬
‫לכי! אבל אל תחוסי עליו.‬
‫אני לא עד כדי כך אמיצה.‬
‫לא אוכל לעשות את זה.‬
‫אנחנו צריכים סיבה להגיש בקשה לגירושין.‬
‫זו הסיבה.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫למה את מפחדת? אנחנו תומכים בך.‬
‫אמו, תהיי נועזת.‬
‫אל תדאגי.‬
‫בסדר, גברתי. אבל ניצב המשנה בפגישה.‬
‫- בואי איתי. - לאן?‬
‫המפקד ראבי מגיע לכאן בכל יום.‬
‫אם הוא יבחין שהגברת כאן...‬
‫מה זה, אמו?‬
‫אסור לך לעשות את זה.‬
‫אני בא לכאן בכל יום.‬
‫ועדיין הגשת תלונה לניצב המשנה.‬
‫מה הם יחשבו עליי?‬
‫אסור לך לעשות את זה, אמו.‬
‫קדימה, שבי.‬
‫גברת סאטיה, שבי.‬
‫מה הבעיה שלך, אמו?‬
‫את לא מחבבת אותי. אני יודע את זה.‬
‫אבל השנאה הזאת?‬
‫- המפקד. - גברת סאטיה.‬
‫אל תתערבי, בבקשה.‬
‫זה אישי.‬
‫להכות את הגברת זה לא אישי, המפקד.‬
‫להכות?‬
‫הכיתי אותך?‬
‫זה מה שאת אומרת?‬
‫גברת סאטיה... את מכירה אותי כבר שנה, נכון?‬
‫סביר שאכה אותה?‬
‫באמת נראה לך?‬
‫אי הבנות נפוצות אצל זוגות.‬
‫אבל להקצין אותן לבעיה ענקית‬
‫ולהביא אותן לניצב המשנה,‬
‫את לא קולטת?‬
‫היא לא שפויה.‬
‫את לא מאמינה לי?‬
‫אמו, אני מכה אותך?‬
‫כולם מסתכלים עלינו. תגידי לי, אמו.‬
‫האם אני מכה אותך?‬
‫זה יספיק, סאטיה?‬
‫אמו, בואי נלך.‬
‫מה את עושה?‬
‫אני מנקה.‬
‫הכול מכוסה באבק ואשפה.‬
‫זה לא היה ככה.‬
‫התעלמתי מזה וזה הגיע למצב הזה.‬
‫זה לא רק הבית.‬
‫גם לא טיפלתי בעצמי.‬
‫הפכתי לחסרת בושה.‬
‫אולי בגלל זה, למרות שהוא גרר אותי...‬
‫הייתי חסרת אונים.‬
‫אבל אני לא אסבול את זה.‬
‫אני לא יכולה לחכות שאחרים יעזרו לי.‬
‫אם אפשר לעשות משהו, אני חייבת לעשות את זה בעצמי.‬
‫מה אפשר לעשות?‬
‫אנקה את זה קודם, ואז אחשוב על הבעיה הזאת.‬
‫- מה? - אני חייבת ללמד אותו לקח.‬
‫אני צריכה להראות לעולם מי הוא באמת.‬
‫לא רק בשבילי.‬
‫אסור שהוא יכה אף אחד.‬
‫ואז אני אביט בעיניו ואלך.‬
‫לא אחזור שוב לעולם.‬
‫אבל איך, אמו? הרגע איבדנו את הסיכוי היחיד שהיה לנו.‬
‫אני לא יודעת איך. אבל זה חייב לקרות.‬
‫חייבת להיות דרך.‬
‫דרך כלשהי...‬
‫למה אתה מאיץ את נישואיה?‬
‫היא הייתה כה צעירה בפעם האחרונה שנפגשנו.‬
‫הילדה הקטנה שלי.‬
‫המבט שלה כשהמשטרה גררה אותי משם.‬
‫אני עדיין זוכר אותו.‬
‫אולי המבט הזה לא ישתנה.‬
‫היא רוצה לראות אותי בחתונה שלה?‬
‫למה שהיא תרצה? היא תעשה מהומה.‬
‫אני צריך להשתתף בחתונה של אחותי.‬
‫זו ההזדמנות האחרונה שלי.‬
‫אני רוצה לראות את אחותי קודם.‬
‫רק השתחררת.‬
‫תירגע, נראה אותה בערב.‬
‫לא, עכשיו.‬
‫אתה אף פעם לא מקשיב לי.‬
‫דוד, תמונת הילדות שלנו.‬
‫- גיתה כאן. - דוד, נעזוב ברגע שאראה אותה.‬
‫ראית אותה? אתה מרוצה עכשיו?‬
‫מרוצה מאוד.‬
‫היא התבגרה. היא נראית בדיוק כמו אימא שלנו.‬
‫אנחנו צריכים ללכת לתחנה.‬
‫- תלונה? - בעיות משפחתיות.‬
‫- קשר? - אחיין, אדוני.‬
‫- בסדר. - שם...‬
‫- אתה האפוטרופוס שלו? - כן, אדוני.‬
‫- אתה יודע מה תנאי השחרור? - כן, אדוני.‬
‫הוא חייב לבוא לכאן מדי יום,‬
‫- ולחתום בפנקס. - בסדר.‬
‫- קארי דגים? - מה?‬
‫זה קארי דגים?‬
‫אימא שלי הייתה מבשלת לי את זה כשהייתי ילד. זה היה טעים מאוד!‬
‫אבא היה דג דגים טריים בנחל.‬
‫היא הייתה קוצצת אותם דק ומשרה אותם במלח ופלפל.‬
‫ובזמן הבישול אימא שלי הייתה מוסיפה בשבילי ג'אגרי.‬
‫טעים!‬
‫זה היה טעים כל כך. פשוט מדהים!‬
‫לכי, תגישי את הארוחה ואצטרף אלייך עד מעט.‬
‫אתה מדבר יותר מדי.‬
‫שמעתי שהיית פופולרי בכלא.‬
‫מנהל הכלא דיבר בשבחך.‬
‫מר ראו? הוא אדם נהדר, אדוני.‬
‫התכסיסים שלך אולי עבדו בכלא, אבל הם לא יעבדו כאן.‬
‫אני שולט במקום הזה.‬
‫אם תכשכש בזנב שלך,‬
‫אני אכה ואכלא אותך.‬
‫לפי תנאי רפ"ק הכלא,‬
‫אתה צריך לחתום בפנקס בכל יום, בבוקר ובערב.‬
‫אם תפספס יום אחד אבטל את השחרור המוקדם שלך.‬
‫רק פעמיים?‬
‫אני אבוא 200 פעמים.‬
‫- שאחתום ואלך? - חכה!‬
‫מה החיפזון?‬
‫- יש לך פגישה? - לא, אדוני.‬
‫אני צריך לספר לך משהו.‬
‫אתה עלול להרגיש לא בנוח.‬
‫- אדוני? - השירותים שלנו נסתמו.‬
‫הבחורים שלנו לא הצליחו לתקן אותם.‬
‫אתה יכול...‬
‫זו לא משימה גדולה. תוכל לסיים בזריזות.‬
‫אל תעשה את זה אם יש לך בעיה.‬
‫אין בעיה, אדוני. אני אעשה את זה.‬
‫- כן, מחפש. - אם לא נמצא את האקדח, יפטרו אותי.‬
‫תחפשו שם מתחת.‬
‫חכה.‬
‫אדוני!‬
‫תסתכל במדף הזה.‬
‫- מה, אדוני? - לך!‬
‫אדוני!‬
‫איך השגת אותו?‬
‫- מצאתי אותו. - מצאת אותו או גנבת אותו?‬
‫למה שאגנוב אותו?‬
‫זה של אימא?‬
‫זה היה אצלך כל הזמן הזה?‬
‫לא.‬
‫אני לא רוצה ממנו כלום.‬
‫גם אם זה של אימא.‬
‫גיתה...‬
‫אני מודה, ביצעתי פשע נוראי.‬
‫סלחי לי לשם שינוי.‬
‫אני אמות אם לא תסלחי לי.‬
‫אז תמות.‬
‫אילו חשב עליי, הוא לא היה הורג אותם.‬
‫אם אחותי תסלח לי...‬
‫אתה עיוור?‬
‫- הם מחפשים צרות. בוא נלך. - סליחה.‬
‫השתגעת? בחור ששוחרר על תנאי...‬
‫- פראבו הטיפש לא חתם בפנקס. - אז?‬
‫אם הוא לא יופיע...‬
‫אנחנו אבודים.‬
‫במיוחד ראבי.‬
‫מה קרה?‬
‫מה אם הרוצח יבצע עוד רצח?‬
‫הנה הוא, המפקד.‬
‫בבקשה תרחם עליי.‬
‫איפה היית, לעזאזל?‬
‫אדוני, סלח לו בבקשה.‬
‫זה לא יקרה שוב.‬
‫אם הוא ינסה את זה שוב‬
‫אני נשבע שהוא ייכלא לנצח!‬
‫מתחת לשולחן, ארונות התיוק האלה...‬
‫התקרות המאובקות והשירותים.‬
‫אמו? מה קרה?‬
‫- את מפחדת? - לא.‬
‫היא מפחדת כמו ילדה.‬
‫בואי, תצטרפי אליי.‬
‫אקח אותה כי היא של אימא.‬
‫אבל לעולם לא אסלח לך.‬
‫היי! היי!‬
‫תקשיבו, כולם.‬
‫אחותי סלחה לי.‬
‫היום אנחנו חוגגים.‬
‫תשתו. על חשבוני.‬
‫היי!‬
‫אני במצב רוח טוב, אז אני מוותר לך.‬
‫אתה צריך להודות לאחותי.‬
‫אז שלח אותה אליי.‬
‫שלום, רבותיי!‬
‫חשבתי שאתם אנשים מוכשרים.‬
‫אבל מתברר שאתם ילדים קטנים שמתלוננים.‬
‫לא למדת את הלקח, למרות כל המכות.‬
‫יצור חסר בושה.‬
‫אדוני.‬
‫אם זה היה לפני עשר שנים,‬
‫לא הייתי נותן לך לגעת בי.‬
‫אבל אתה ממש חכם.‬
‫אתה חכם מספיק כדי לבחור בחלשים.‬
‫אתה בוחר באלו שמתאימים ומכה אותם.‬
‫אני צודק, גברתי?‬
‫אני צודק, גברת סאטיה?‬
‫- דיוואקר. - אדוני!‬
‫אני חושב שהוא לא ישתנה. תביא את נייר המכתבים.‬
‫- תרשום! - כן, המפקד.‬
‫"אדוני היקר. נושא...‬
‫"פראבו, שהרג שני אנשים...‬
‫"אבקש לבטל את השחרור שלו."‬
‫לא, אדוני. אל תעשה זאת. אנא.‬
‫"למרות שהוזהר שוב ושוב..."‬
‫בבקשה, לא.‬
‫"פראבו לקח את החוק לידיו, הכה שני אנשים,‬
‫"וגרם לפציעות חמורות."‬
‫אחי, אחי.‬
‫- תבטל את התלונה. - הם רציניים.‬
‫- אני מתחנן בפניך. - "הוגשה תלונה."‬
‫איקבל, בבקשה.‬
‫הוא לא יקשיב.‬
‫לך לבקש ממנו.‬
‫"אבקש לבטל את השחרור שלו."‬
‫אנחנו חסרי אונים, פראבו. לך תבקש ממנו.‬
‫"אבקש ממך לעשות את הדרוש."‬
‫אדוני, אנא סלח לי.‬
‫באתי לחתונה.‬
‫"בכבוד רב, ס' רווינדראנאת, מפקח.‬
‫- החתונה של אחותי. - מפקח.‬
‫"תחנת מהראניפאלי."‬
‫בבקשה, אדוני, סלח לי.‬
‫- תשחרר אותי הפעם. - זוז.‬
‫יצאתי כדי להשתתף בחתונה של אחותי.‬
‫אדוני, בבקשה, אדוני.‬
‫אמרת שאם זה היה לפני עשר שנים...‬
‫זה מכתב ביטול השחרור על תנאי שלך.‬
‫- אדוני. - אני אפקסס אותו לרפ"ק הכלא.‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫תעשה מה שאתה יכול.‬
‫- דיוואקר! - אדוני, ניצחת, אדוני. ניצחת!‬
‫אני כלום, אדוני.‬
‫אני אפס, אדוני. אני כלום.‬
‫תעניש אותי אם תרצה. אדוני...‬
‫די, פראבו!‬
‫באת להגיש לי אוכל?‬
‫תגישי.‬
‫תפסיק עם זה. עזוב אותו.‬
‫הוא עלול למות. עזוב אותו.‬
‫דבר אליי, שקאר.‬
‫מה?‬
‫המפקד, ניצב המשנה מגיע לביקורת.‬
‫בדקו את הנשקייה.‬
‫ודאו שמסמכי התלונות מעודכנים.‬
‫נקו את התא, השירותים, המזנון וכו'.‬
‫אפילו את המדים שלכם.‬
‫- איקבל? - המפקד?‬
‫- לאן אתה הולך? - הביתה.‬
‫לא, אדוני, תגיש תלונה ותנעל אותו בתא.‬
‫- קשרו אותו, זרקו אותו לשירותים! - כן, המפקד.‬
‫אגיש את התלונה אחר כך!‬
‫קחו אותו מכאן!‬
‫היי, אמו! ניצב המשנה מגיע!‬
‫את חייבת ללכת.‬
‫השתגעת, אמו? את לא יכולה לעשות דבר אחד נכון?‬
‫- סאטיה! - כן, המפקד.‬
‫- תנקי את זה. - כן.‬
‫בוא נלך.‬
‫תני לי לעשות את זה.‬
‫המפקד, המכונית של ניצב המשנה הגיעה.‬
‫סאטיה, תטפלי בזה.‬
‫- את, בואי לכאן. - לאן?‬
‫אם הוא יראה אותך, הלך עליי.‬
‫- בשירותים? הוא נמצא שם. - קדימה.‬
‫מה זה משנה? הוא היה בצד שלך.‬
‫- ראבי. - תיכנסי.‬
‫ראבי!‬
‫המפקד!‬
‫- המפקד! - המפקד!‬
‫אני אוריד לך את המחסום.‬
‫תהיה בשקט, בבקשה.‬
‫תסתום את הפה שלך, בבקשה.‬
‫היית צריך לשתוק במקום לקבל מכות.‬
‫גברתי... למרות ששתקת, עדיין חטפת מכות.‬
‫סליחה?‬
‫מה אתה יודע עליי?‬
‫הכול, גברתי.‬
‫כשגדלתי, ראיתי נשים...‬
‫הן נועדו לחיות חיים כאלה.‬
‫אחרי שראיתי את אחותי,‬
‫חשבתי שנשים התקדמו.‬
‫מה איתכם הגברים?‬
‫אתה והוא,‬
‫כולכם אותו הדבר.‬
‫גברתי, אל תשווי אותי לבעלך.‬
‫למה לא?‬
‫הוא מתעלל ואתה הורג.‬
‫שניכם זהים.‬
‫את צודקת, גברתי.‬
‫לא עובר יום שאני לא מתחרט על זה.‬
‫בסדר, תשכחי ממני.‬
‫למה את סובלת את כל זה?‬
‫למה שלא תחיי את חייך‬
‫ותעזבי אותו?‬
‫מה אכפת לך מהחיים שלי?‬
‫למה אתה מודאג כל כך?‬
‫אני לא.‬
‫אז תניח לזה.‬
‫אלוהים!‬
‫איך אתה יכול להרצות לי?‬
‫הוא מכריח אותך לנקות את השירותים.‬
‫מאלץ אותך לנקות את התחנה.‬
‫הוא מכה אותך נמרצות.‬
‫מה יכולת לעשות?‬
‫הכית אותו בחזרה.‬
‫השחרור על תנאי שלך בוטל.‬
‫אתה יכול ללכת לחתונה של אחותך?‬
‫גם אני חסרת אונים.‬
‫השתדלתי מאוד,‬
‫אבל נכשלתי.‬
‫נכון, נכון.‬
‫את צודקת.‬
‫- אני... - פראבו.‬
‫מעולם לא עשיתי שום דבר נכון, מהילדות.‬
‫סלח לי אם פגעתי בך.‬
‫לעזאזל!‬
‫זו הייתה ההזדמנות היחידה שלי להשתתף בחתונה של אחותי.‬
‫ההזדמנות האחרונה.‬
‫אבל עם הכעס שלי...‬
‫לא אאבד אותה.‬
‫אשתתף בחתונה שלה.‬
‫באמת.‬
‫בהחלט.‬
‫אני אברח.‬
‫אם אצליח לברוח מכאן...‬
‫אוכל להשתתף בחתונה.‬
‫ואז בעלך ישלם על זה.‬
‫זו הנקמה האולטימטיבית שלי.‬
‫אני אברח. אני אברח מכאן.‬
‫גברתי... לא תספרי את כל זה לבעלך, נכון?‬
‫לספר מה?‬
‫על תוכנית הבריחה שלי.‬
‫אתה באמת תברח?‬
‫כן.‬
‫איכשהו אני אברח מכאן ואשתתף בחתונה של אחותי.‬
‫אני אברח, גברתי.‬
‫- אדוני... - מצטער, גברת.‬
‫ניצב המשנה בדיוק הלך.‬
‫מר ראבי מלווה אותו.‬
‫איך הורדת את המחסום?‬
‫- קום. - אדוני.‬
‫זוז.‬
‫אדון. פראבו!‬
‫מה, גברתי?‬
‫סלח לי, אדוני.‬
‫יש לי תוכנית.‬
‫אם נוכל לבצע אותה כמו שצריך, המשאלה שלך תתגשם,‬
‫וגם המשאלה שלי.‬
‫פראבו, מה אתה עושה?‬
‫- המפקד. - אני בסדר. תפוס אותו.‬
‫תפוס אותו!‬
‫- תפוס אותו! - יפטרו אותנו.‬
‫תפוס אותו. תפוס אותו.‬
‫תפוס אותו. אתה לא יכול לתפוס אותו.‬
‫מה, דיוואקר?‬
‫אתה משוגע?‬
‫זו תחנת משטרה או מה?‬
‫הוא חזק מדי בשבילכם?‬
‫איך הוא ברח כשיש כל כך הרבה שוטרים?‬
‫אנשים ילעגו לנו!‬
‫לא אכפת לי איך תעשו את זה,‬
‫אני רוצה אותו כאן עד 18:00!‬
‫או שאני אקרע את כולכם!‬
‫על מה אתם מסתכלים? קדימה!‬
‫- דיוואקר, בוא. - כן, המפקד.‬
‫- שלחת את הפקס? - כן.‬
‫- על מה אתה מסתכל? קדימה! - כן, המפקד.‬
‫איפה אתה, פראבו?‬
‫הארמון הזה מדהים.‬
‫הצעד הבא?‬
‫כל העיר יודעת שהוא הגיע לתחנה.‬
‫עכשיו אתה אומר שהוא ברח?‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫מה, הכינו אותו למוות וזרקנו את הגופה?‬
‫הוא תקף אותנו וברח.‬
‫תתלונן למי שתרצה!‬
‫אתם תראו למה אני מסוגל.‬
‫תביא כמה גברים שאתה יכול, אני אחכה.‬
‫המפקד, למה אתה נותן לו רעיונות?‬
‫איפה פראבו?‬
‫אנחנו רוצים צדק!‬
‫אנחנו צריכים צדק!‬
‫יש לנו ראיות לכניסה שלו לתחנה.‬
‫אבל שום דבר שיוכיח שהוא ברח.‬
‫אנחנו אבודים.‬
‫תודיעו לנו אם פראבו יגיע לכאן.‬
‫אמו.‬
‫אמו!‬
‫אני באה. אני באה.‬
‫אמו. תפתחי את הדלת.‬
‫- למה התעכבת כל כך? - סליחה, הייתי בשירותים.‬
‫כל הזמן תירוצים!‬
‫את יודעת איזה יום גרוע היה לי?‬
‫את לא יכולה להבין את זה, מטומטמת.‬
‫אנשים כאן חושדים שהמשטרה‬
‫עומדת מאחורי ההיעלמות של פראבו דאס, שרצח שני אנשים.‬
‫האם המשטרה לקחה את החוק לידיים?‬
‫איפה פראבו? הוא חי או מת? האנשים שואלים.‬
‫מי יענו על שאלתם? המשטרה או הממשלה?‬
‫איפה פראבו?‬
‫אנחנו רוצים צדק!‬
‫- איפה פראבו? - אנחנו צריכים תשובה!‬
‫אנחנו צריכים תשובה!‬
‫תחנת המשטרה מהראניפאלי‬
‫אנחנו צריכים תשובות!‬
‫מה אגיד לתקשורת?‬
‫בטחתי בך שתטפל בזה, זו אשמתי.‬
‫תראה את הבלגן.‬
‫- שלום. - שלום.‬
‫- הכול טוב? - כן.‬
‫ארוחת הצהריים.‬
‫- לך, תאכל. - מצטער, המפקד.‬
‫- לא, המפקד. - תאכל.‬
‫תאכל ארוחת צהריים.‬
‫- מה אתם עושים? - המפקד.‬
‫הוא נעדר כבר ארבעה ימים.‬
‫- למה באת? - ארוחת צהריים.‬
‫לא תפסתם אותו?‬
‫ממחר, את לא צריכה לבוא.‬
‫את לא צריכה להביא לי ארוחת צהריים. לכי.‬
‫- אנשים חסרי היגיון. - סליחה.‬
‫- סליחה? - אדוני.‬
‫אדם נעדר כבר ארבעה ימים.‬
‫- מעביר זמן? - המפקד...‬
‫לגמרי לא יעיל.‬
‫אתם חסרי תועלת.‬
‫מה אתם עושים כאן בכלל?‬
‫אנחנו נמצא אותו ונעצור אותו.‬
‫- תעזבו, בבקשה. - לא נעזוב.‬
‫אנחנו צריכים את פראבו.‬
‫ותר להם ליומיים-שלושה.‬
‫אבל בינתיים, נסו לתפוס את הבחור.‬
‫- כן, אדוני. - אם לא יצליחו, תשעה אותם.‬
‫אנחנו נחקור את ההאשמות בנוגע למשטרה.‬
‫אם לא נתפוס את פראבו בתוך שלושה ימים,‬
‫אנחנו נתמודד עם ההשלכות.‬
‫הכול הולך לפי התוכנית.‬
‫ראבי יושעה לפני החתונה.‬
‫מבוקש פרהבו‬
‫עליתי במשקל, נכון?‬
‫שחררו את פראבו‬
‫הזמן שניצב המשנה נתן נגמר.‬
‫אנחנו אבודים.‬
‫הזדמנות אחרונה.‬
‫אם הוא לא יחזור לחתונה,‬
‫זה הסוף שלך.‬
‫בבקשה אל תבכי, גיתה. בבקשה.‬
‫אנחנו צריכים תשובה‬
‫תחנת המשטרה מהראניפאלי‬
‫פראבו...‬
‫היא סלחה לי?‬
‫כן.‬
‫אתה יודע מה?‬
‫גיתה רצתה לבטל את החתונה.‬
‫אבל אחרים שכנעו אותה.‬
‫החתונה שלה תיערך באתר המחאה.‬
‫מחוץ לתחנת המשטרה.‬
‫היא תשמח כל כך לראות אותך מחר.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫יתפסו אותו אם הוא ישתתף בחתונה.‬
‫- אני יודעת. - מה זאת אומרת?‬
‫אני יודעת.‬
‫את לא שפויה? הגעת עד לכאן כדי לקלקל את זה?‬
‫זה לא הוגן לבקש ממנו להישאר למעני.‬
‫הבטחתי לו.‬
‫איך אני יכולה לא לעשות את זה?‬
‫החלטתי. אתה תסגיר את עצמך מחר.‬
‫אתה תלך לכלא אחרי החתונה.‬
‫מה תעשי, אמו?‬
‫סליחה, גברתי.‬
‫אני יודע שאת נואשת לעזוב את בעלך.‬
‫ובכל זאת ביקשת ממני לעזוב.‬
‫את נדיבה כל כך.‬
‫אנשים כמוך צריכים להישמר במוזיאונים.‬
‫אם אנטוש אותך היום,‬
‫אימא שלי לא תסלח לי.‬
‫מה לגבי החתונה?‬
‫היא סלחה לי.‬
‫מה עוד אני צריך בחיים?‬
‫עכשיו אני מאושר.‬
‫אז אתה מקריב עוד קורבן?‬
‫לא! ההקרבה שעמדת לעשות עבורי הרבה יותר גדולה משלי.‬
‫שנזמין מקום במוזיאון לשנינו?‬
‫לעשות את ההזמנה?‬
‫רק תקפיאי את החיוך הזה. הוא טוב.‬
‫נחזור לעניינים.‬
‫אני לא יודעת מה עוד להגיד חוץ מאשר "תודה".‬
‫אני משועמם מתודות וסליחות.‬
‫בואי נהיה יעילים.‬
‫את תחזרי לבשל, אני אחזור לארמון שלי.‬
‫המפקד, הוא לא בא לחתונה.‬
‫מה נעשה?‬
‫תיכנסו.‬
‫מה?‬
‫המפקד, ניצב המשנה הורה לרב הפקד ולפקד להתחיל בחקירה.‬
‫אז יגישו עלינו תלונה.‬
‫פשוט מאוד, כדי להיחלץ מהחקירה הזאת,‬
‫עלינו להישאר מאוחדים.‬
‫או שזה הסוף שלנו.‬
‫אם לא נמצא אותו עד הערב,‬
‫התשובות שלנו חייבות להיות זהות במהלך החקירה.‬
‫- אתם יכולים ללכת. - המפקד.‬
‫- דיוואקר. - המפקד.‬
‫חייבים למחוק את תיעוד ההכאה של פראבו מצילומי האבטחה.‬
‫- כן, המפקד. - אסור שיחשדו בנו.‬
‫זה חייב להיראות מקרי.‬
‫בסדר, המפקד.‬
‫- אחרי כל כך הרבה זמן, אתמול בלילה שרתי. - כן?‬
‫זה היה השיר שלך.‬
‫על זה, ועל שאר הטובות שלך, אני אערוך ארוחת תודה.‬
‫- אתה חייב לבוא. - למה לבוא לשם? אני אוכל כאן.‬
‫לא. אתה חייב להיכנס פנימה ולאכול איתי.‬
‫מה המאורע?‬
‫איקבל התקשר אליי עכשיו.‬
‫הוא אמר שעלולים להשעות את בעלי מחר.‬
‫אוכל לסיים את הדרמה הזאת כשזה יקרה.‬
‫זה אומר שאתה לא צריך להישאר כאן.‬
‫אז...‬
‫אני אבוא.‬
‫איפה פראבו? אנחנו רוצים צדק!‬
‫חייבים לשמור על הסדר.‬
‫נצטרך לפנות אותם בקרוב.‬
‫תבצעו את ההוראות שלי.‬
‫בסדר, המפקד.‬
‫תשחררו את פראבו!‬
‫תשחררו את פראבו מיד!‬
‫איפה פראבו?‬
‫אנחנו רוצים תשובות!‬
‫תצטרפו אלינו.‬
‫מי הם?‬
‫זה לא משנה.‬
‫הם כאן כדי לתמוך.‬
‫תשחררו את פראבו!‬
‫- קדימה. - בסדר, המפקד.‬
‫לכו מפה.‬
‫זוזו.‬
‫- זוזו. - סגור את זה.‬
‫- נדבר על זה אח"כ. - סגור.‬
‫עכשיו תסגור.‬
‫איפה פראבו?‬
‫איפה פראבו שלנו?‬
‫שחררו את פראבו.‬
‫אני חושדת שקורה משהו מפוקפק.‬
‫שחררו את פראבו!‬
‫איפה פראבו?‬
‫עצור. תמחק את זה.‬
‫אנחנו רוצים תשובות!‬
‫תמחק גם את זה.‬
‫איפה פראבו?‬
‫אנחנו רוצים צדק!‬
‫איפה פראבו?‬
‫אנחנו רוצים צדק!‬
‫איפה פראבו?‬
‫שחררו את פראבו!‬
‫איפה פראבו?‬
‫שחררו את פראבו!‬
‫עצור! עצור! עצור!‬
‫תריץ לאחור!‬
‫עצור! תפעיל.‬
‫הגברת, המפקד.‬
‫המפקד, אתה בסדר?‬
‫הכול בסדר?‬
‫מה קרה?‬
‫איקבל, המפקד יצא.‬
‫- איקבל. - המפקד.‬
‫כלום.‬
‫המפקד.‬
‫מה שרת עכשיו?‬
‫המפקד, שרתי כבדרך אגב.‬
‫שיר לי את זה.‬
‫- המפקד. - אמרתי שתשיר!‬
‫- היי. תפסיק. - החיים...‬
‫איך אתה מכיר את השיר?‬
‫פראבו נהג לשיר אותו.‬
‫- פראבו? - שר אותו כאן לפני כמה ימים.‬
‫למה אתה שואל? מה קרה?‬
‫- איקבל... - המפקד?‬
‫חיפשנו בכל מקום?‬
‫כמובן, המפקד.‬
‫לא.‬
‫המפקד.‬
‫- ה... - מה...‬
‫...קארי דגים טעים כמו של אימך?‬
‫זרוק אותם עכשיו.‬
‫זרוק עכשיו.‬
‫תכוונו לתחנה.‬
‫מי אתם? תפסיקו עם זה.‬
‫תפסיקו עם זה.‬
‫מי שלח אתכם? די.‬
‫היי!‬
‫באתם בגלל פראבו?‬
‫דוד...‬
‫סאי...‬
‫הסתער!‬
‫אל תכו אותנו.‬
‫למה אתם מכים אותנו?‬
‫הלאה המשטרה!‬
‫- גיתה! - הלאה המשטרה.‬
‫- סאי! - הלאה המשטרה!‬
‫תסתלקו מכאן!‬
‫היי!‬
‫גיתה, בואי הנה.‬
‫בואו הנה.‬
‫קדימה, חבר'ה.‬
‫תשברו אותם.‬
‫איפה הוא?‬
‫תגידי לי! איפה הוא?‬
‫שמעתי אותו! איפה הוא?‬
‫אשבור לך את המפרקת! תגידי לי!‬
‫אני לא מבינה.‬
‫למה את מעמידה פני תמימה?‬
‫את חושבת שאני לא יודע?‬
‫כל זה מפני שהרבצתי לך?‬
‫לגרום לו לברוח ולנקום בי?‬
‫את חושבת שאני לא מודע?‬
‫תאמין לי.‬
‫אני לא מבינה שום דבר.‬
‫בבקשה אל תפגע בי.‬
‫יש סיבה לתחנונים שלי.‬
‫את מצפה ממני לא להכות אותך?‬
‫למה שלא אכה?‬
‫- למה? - כי אני בהיריון.‬
‫ראבי...‬
‫- מה? - אתה עומד להיות אבא.‬
‫כלבה חסרת בושה!‬
‫איך את יכולה לשקר?‬
‫ראבי, אני בהיריון.‬
‫הכנתי ממתקים כדי להפתיע אותך.‬
‫אמו...‬
‫ראבי.‬
‫תתקשר לרופאה כדי לוודא.‬
‫אני נשבעת, אני בהיריון.‬
‫אמו אומרת את האמת. היא בהיריון.‬
‫היא רצתה להפיל...‬
‫היא שמרה על זה בסוד.‬
‫היא התקשרה אליי היום ואמרה שהיא רוצה ללדת את התינוק.‬
‫אני מכירה אותך די טוב, לכן אני אומרת.‬
‫לפחות החל מעכשיו, תשמור עליה.‬
‫ראבי.‬
‫פחדתי.‬
‫רציתי להפיל את התינוק.‬
‫אבל לא יכולתי.‬
‫ידעתי שזה החלום שלך.‬
‫עכשיו הוא יתגשם.‬
‫לא שיתפתי אותך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫ראבי.‬
‫איפה הוא?‬
‫תגידי לי איפה הוא!‬
‫שמעתי אותו.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יכול לישון.‬
‫אלך לעשות סיבוב.‬
‫בסדר.‬
‫תאכל ארוחת בוקר ותלך.‬
‫לא. אני אוכל בחוץ.‬
‫עבודת רקמה לא יכולה להיעשות בתוך שבוע.‬
‫בפעם האחרונה, השמלה שתפרת...‬
‫ליני, תוכלי ללמד אותי להכין קארי דגים?‬
‫תוסיפי לזה דגים.‬
‫תמרינדי...‬
‫תיכנסי.‬
‫זה קארי דגים כמו של אימך?‬
‫הוא לא טעים כמו של אימי.‬
‫הוא בסדר.‬
‫לעזאזל!‬
‫מה?‬
‫למה? מה קרה?‬
‫אני עלול להיהרג, אז אני מכין את הסרטון הזה.‬
‫שמי פראבו.‬
‫שוחררתי על תנאי כדי להשתתף בחתונה של אחותי.‬
‫באופן בלתי צפוי, מפקח תחנת מהראניפאלי ראבי ואני רבנו.‬
‫הוא לקח את זה אישית.‬
‫הוא עינה אותי, ניסה לבטל את השחרור שלי ולהכניס אותי לכלא.‬
‫אשתו עזרה לי לראות את החתונה של אחותי.‬
‫היא נתנה לי מחסה בביתה.‬
‫בזכותה ראיתי את החתונה.‬
‫אני אסגיר את עצמי במשרד ניצב המשנה.‬
‫אם משהו יקרה לי,‬
‫המפקח ראבי הוא האחראי הבלעדי.‬
‫סוכר‬
‫- סוכר? - לא.‬
‫החבאת אותו מתחת לאף שלי?‬
‫את חכמה.‬
‫כלבה רמאית!‬
‫תודה. הידיים שלך כבולות.‬
‫אתה לא תעצור אותו.‬
‫אם תעשה את זה...‬
‫אם אעצור אותו, אצטרך להביא אותו לניצב המשנה.‬
‫הוא ישאל על מקום המחבוא.‬
‫והוא היה בבית שלי.‬
‫ישעו ויכלאו אותי.‬
‫זו התוכנית שלך?‬
‫אז הוא הגזים בדבריו בסרטון ולכד אותי.‬
‫בין אם הוא ייעצר ובין אם הוא יברח, אני אבוד.‬
‫כל הכבוד. את פושעת יותר ממנו.‬
‫התלמידה הזו למדה ממך, מאסטר.‬
‫ניצחת אותי לגמרי.‬
‫עכשיו אני באמת מאוהב בך.‬
‫אני רוצה לנשק אותך בלהט,‬
‫ואז לרסק את הראש שלך על הקיר.‬
‫כשהדם יטפטף, אני אוכל לצפות במותך.‬
‫הלוואי שזה יקרה...‬
‫- אבל... - אבל?‬
‫אני מודה, ניצחת.‬
‫תביעי משאלה.‬
‫ניחוש קל...‬
‫גירושין.‬
‫כמובן.‬
‫איך נוכל להישאר ביחד אחרי כל זה?‬
‫- קיבלת. - לא רק זה.‬
‫אני צריכה סרטון שבו תודה שהתעללת בי.‬
‫אני רוצה לחשוף אותך.‬
‫תפסיקי להתבדח.‬
‫אני עלול להיות מושעה בגלל פראבו.‬
‫אם אודה בהתעללות, יכלאו אותי‬
‫ויפטרו אותי.‬
‫אני נראה לך אידיוט?‬
‫אני מסכים לגירושין.‬
‫קחי אותם ותיהני.‬
‫למה ההודאה?‬
‫גירושין הם הליך ארוך.‬
‫אתה עלול לנסות לרמות אותי.‬
‫כשהמקרה של פראבו יסתדר, אתה עלול לפגוע בי.‬
‫לא אקח את הסיכון.‬
‫אני עדיין יכול לעשות את זה.‬
‫אני יכול להרוג אותך ולהפליל את פראבו.‬
‫מה את אומרת? להמשיך?‬
‫תהרוג אותי בידיעה שאני בהיריון?‬
‫אמו, אמו...‬
‫את חושבת שלא אפגע בך‬
‫כי את נושאת את התינוק שלי?‬
‫ככה את מכירה אותי?‬
‫אשכב עם אישה אחרת ואביא תינוק.‬
‫זה לא סיפור.‬
‫רק תגידי לי איפה פראבו.‬
‫יש מספיק סוכר בקפה?‬
‫מה את אומרת, לעזאזל?‬
‫השתגעת?‬
‫היית צריך לקחת אותו כשהצעתי לך.‬
‫- תזדרז! מהר! - בסדר.‬
‫עברת את הגבול.‬
‫אני כועס כל כך...‬
‫אני לא מפחדת ממך.‬
‫במקומך, לא הייתי מבזבזת זמן.‬
‫לעזאזל!‬
‫למה אתה מושכים את התיק הזה?‬
‫- בקש מראבי שיבוא אליי. - כן, המפקד.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫תיכנס פנימה. אנחנו נטפל בזה.‬
‫- הוא יגיע? - תחסמו.‬
‫הכניסה אסורה לכולם.‬
‫פראבו כאן.‬
‫פראבו כאן!‬
‫- פראבו. - מה שלומך?‬
‫אני בסדר. מה איתך?‬
‫- טוב. - טוב לראות אותך.‬
‫פראבו, אתה בסדר?‬
‫סלחי לי, יקירתי.‬
‫אתה צריך לסלוח לי. לא ההפך.‬
‫קדימה, פראבו.‬
‫אל תדאגי.‬
‫לאן אתה לוקח אותו, אדוני?‬
‫עזוב אותו, אדוני.‬
‫ מה זה?‬
‫פראבו.‬
‫סיימת לבהות? תתחפף.‬
‫תתחפף.‬
‫- המפקד. - כן?‬
‫- צריך לפגוש את ניצב המשנה. - לא.‬
‫חכה שם.‬
‫- תטפלו. - כן, המפקד.‬
‫היי!‬
‫אתה עושה טעות גדולה.‬
‫אתה תחזור לכלא.‬
‫לא משנה מה אעשה לך,‬
‫לאף אחד לא יהיה אכפת.‬
‫אדוני, אתה חושב שאפשר להפחיד אותי?‬
‫נסה להבין.‬
‫- תקשיב לי! - אדוני, תהיה בשקט.‬
‫שבי שם, אמו.‬
‫אמו, את רוצה לשבת במקום אחר?‬
‫זה בסדר. הוא כבר לא יכול לפגוע בי.‬
‫אמו, תקשיבי לי.‬
‫כל הבכירים כאן.‬
‫לכי, בבקשה.‬
‫אל תעשי לי את זה.‬
‫אני מתחנן בפנייך. בבקשה!‬
‫שב.‬
‫זוכר? התחננתי בפניך הרבה פעמים.‬
‫אבל לא הזיז לך.‬
‫אמו, לא הייתי צריך להרים עלייך יד.‬
‫אני מצטער.‬
‫תלכי עכשיו, בבקשה.‬
‫בבקשה!‬
‫אל תעשי לי את זה.‬
‫בבקשה, אמו. נסי להבין.‬
‫החיים שלי, הקריירה שלי יהיו בצרות.‬
‫תקשיבי לי, אמו. בבקשה.‬
‫אמו, איך...‬
‫- איפה האידיוט הזה, ראבי? - המפקד.‬
‫סליחה. המפקד...‬
‫רגע! רגע! אמו, למה עשית את זה?‬
‫אדוני, זו לא הפעם הראשונה שאני כאן.‬
‫בפעם האחרונה שהייתי כאן,‬
‫חשבתי שהוא עצר בעדי.‬
‫לא.‬
‫אני עצרתי בעדי.‬
‫אבל הפעם...‬
‫אני לא מבין.‬
‫תגיד לו, ראבי. האם אתה מכה אותי?‬
‫תגיד את האמת. כולם כאן.‬
‫אתה מכה אותי? כן או לא?‬
‫גברתי...‬
‫קיבלת את זה?‬
‫- מה? - מילה טובה יותר מ"תודה".‬
‫אני צריך לספר לך את האמת.‬
‫אני אתגעגע מאוד לארמון.‬
‫מה אתה חושב?‬
‫אנחנו ניפגש שוב?‬
‫חכו שם.‬
‫מה הלאה? מה?‬
‫אני מתמלאת חרדה בכל פעם שהשאלה עולה.‬
‫הפחד לא יאפשר לי...‬
‫לקבל את ההחלטה הנכונה.‬
‫אבל עכשיו המצב השתנה.‬
‫התחילו זמנים טובים בשבילך.‬
‫והתינוק?‬
‫בסדר.‬
‫זה שאת לא רוצה את התינוק לא הופך אותך לרעה.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני רעבה, ליני.‬
‫מה נאכל?‬
‫את זוכרת שיש מלון ליד השוק?‬
‫מעוטר באורות נוצצים.‬
‫רציתי לאכול שם.‬
‫- שנלך לשם? - בטח.‬
‫חמש דקות.‬
‫אמו‬
‫סוף סוף את הולכת.‬
‫- אני שמח בשבילך. - איך אתה יודע?‬
‫את כבר לא חרדה.‬
‫את אמיצה.‬
‫קדימה, שבי.‬
‫יש לזה ריח מדהים.‬
‫תאכלי קצת.‬
‫אם ידעת שטעיתי, למה לא טרחת להגיד לי?‬
‫לא משנה מה ההחלטה,‬
‫את צריכה לקבל אותה בעצמך. הבנת?‬
‫הביריאני מדהים!‬
‫תרגום כתוביות: לאה חסידי‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬