Svět byl rozbit.
Před mnoha a mnoha lety muži narození s obrovskou mocí
věřili, že dokážou uvěznit temnotu.
Ta arogance.
Když selhali, moře vařila, hory byly pohlceny
a města spálena.
Ženy z Aes Sedai se z toho snažily vzpamatovat.
Pamatovaly si především jedno.
Muže, který rozbití světa zapříčinil.
A pojmenovali ho Drak.
Nyní se tento muž narodil znovu.
Nevíme kde ani komu, zda jako chlapec či dívka.
Jediná věc, kterou víme s jistotou, je, že toto dítě je nyní na prahu dospělosti
a my jej musíme najít...
dříve než temnota.
Pospěš si!
Stát!
Řekla jsem stát!
Takhle nemůžeme umřít.
Můžeš s nimi bojovat. Použij to.
Neubližuj mu.
Není to jeho chyba.
O kom to mluvíš? Nikdo jiný tu není.
Už se ho zmocnilo šílenství.
Víš, proč jsme sem přišly?
Je to dar.
Vlastně bys mi měl poděkovat.
Tato síla.
Je určena ženám... a pouze jim.
Když se jí dotkneš...
pošpiníš ji.
Prosím.
Ne.
-Prosím. -Sestry.
Prosím. Ne!
Prosím!
To není on.
Narodil se před dvaceti lety,
téměř na den stejně, jak předpovědělo proroctví o Draku znovuzrozeném.
-Dokáže se dotknout Zdroje. -To není on.
-Kam dál? -Do Dvouříčí.
Jsou tam prý čtyři ta'verenové, všichni ve správném věku.
V těch horách přežívá stará krev.
Doufejme, že je připravila na to, co přijde.
KOLO ČASU
Tento cop ti připomene, že jsi naší součástí
a my zas součástí tebe.
Být ženou znamená být vždy, a zároveň nikdy sama.
Až tě obklopí tma
a neuvidíš žádné světlo, sáhni si na tento cop
a věz, že jsme všechny byly s tebou.
A všechny stojíme při tobě.
Jako Moudré z Dvouříčí
je mi ctí přivítat tě v Ženském kruhu.
Buď silná, Egwain.
Věř řece.
Pamatuju si, když tahle cesta byla jen jelení stezka,
co se vinula dolů z hory.
-Jak jsi dostával vlnu do města? -Nosil jsem ji.
A pálenku?
Zůstala doma. Tvoje matka se uměla napít.
Vlků je teď víc.
Něco je vyhání z hory.
Když jsi byl ještě malý,
pouštěli jsme tě do těchto lesů samotného na borůvky.
A vždycky jsi ve stodole schoval košík pro Egwain.
Asi jsem byl pěkný blázen.
Coplinovi a Congerovi se báli,
že Bel Tine bude tentokrát bez jablečné pálenky.
Byl bych radši, kdyby si z toho nic nepamatovali.
Pánové a dámo,
chci vám všem moc poděkovat, že jste se mnou dnes večer měli trpělivost.
Umím si představit, že není snadné rozloučit se se všemi penězi, ale...
-Příště to vyjde, Mate. -Příště? Co teď?
-Přidá se někdo? -Už nemáš co vsadit.
No tak, sedni si.
-Jak se máš? Co holky? -Mohl bys mě založit.
Jedna hra. Jen my tři. Za starý dobrý časy.
-No tak. Povídáme si. -O čem?
Ty jsi ženatý. Tvůj život skončil. A Rand touží po Egwain,
v horách se klepe zimou a zahřát ho můžou leda ovce.
-Už jsi to slyšel? -Co?
Pár lidí jelo minulý týden s vlnou do Taren Ferry.
Město bylo plné vojáků a žoldáků, mířili na jih.
-Proč? -Říkali, že v Ghealdanu je válka.
V Ghealdanu? Co my s tím?
-To ti řekla Calle Coplinová? -No a?
Je schopná ti nachcat do pusy a tvrdit, že pršelo.
No tak, pojďme si zahrát.
-Ne? -Ne.
Ne? Dobře. Fajn.
Mám vás dost, chlapi.
Danjo?
-O kolik dnes přišel? -Ztratil jsem přehled.
Ale bylo to víc než dost.
Holčičko moje, jsi zpátky.
Bál jsem se, že...
Tak pojď. Každá prázdná ruka znamená o peníz míň.
Ne. Dnes večer se s námi napiješ.
Marin! Pití pro tvou dceru!
Na zdraví, všichni.
-Na zdraví! -Na zdraví!
Jak dopadl dnešní obřad?
Ani nevím. Ještě jsme spolu nemluvili.
-Určitě toho má jen moc. -Jo, určitě.
Řekni, kdo jsi, cizinče.
Lan Mandragoran.
Tohle je Moirain.
Má paní, čím posloužím?
Budeme potřebovat stáje pro koně a pokoj na noc.
Dvě postele, čerstvě povlečené. Toť vše.
Samozřejmě, Moirain Sedai.
Aes Sedai?
Račte prosím tudy.
Vypadá jako normální člověk.
-Já nevím... -Ticho.
Kdo ví, co slyší.
Možná má namířeno do války na jihu.
Proslýchá se, že Aes Sedai dokáže sama zvrátit průběh bitvy.
Je mi jedno, kam jde.
Ale všichni budeme šťastnější a víc v bezpečí, až tam bude.
Kde je Laila? Asi v kovárně.
Železo se těžko obrábí v jednom.
Pozdravuj ode mne Egwain.
Co tady děláš? Všichni jsou v hostinci.
Prý jsi jí ani nebyla na obřadu.
Miluju tě.
Já vím.
Mami? Co ty tady?
To co všichni.
Kde je táta?
Tam, kde ho může vidět celé město. Kurevník.
Kdo je s holkama?
To prase!
No tak. Je čas jít domů, mami.
-Půjdu, kam budu chtít! -Prosím.
Mattie, máma je zase nemocná?
-Jsem v pohodě, ty malá mrcho. -Je v pořádku. Neboj.
Budeš jako tvůj táta.
Vím to.
Zatracenej hajzl jako on.
Ahoj.
Co kdybyste se dnes místo u mámy a táty vyspaly u mě?
Dobře. Tak pojďte.
Tisíc válek se přehnalo zemí dole pod horou
a lidé z Dvouříčí tomu ani teď nemusí
věnovat větší pozornost než předtím.
Válka jsou jen hlupáci zabíjející jiné hlupáky z hloupých důvodů.
Aes Sedai ve válkách nebojují.
Táhnou za nitky světa z Bílé věže.
A jestli je jedna z nich tady...
Pak si zítra užije Bel Tine jako my ostatní.
Rande, Egwain. Umyli byste nádobí?
Samozřejmě.
Vyhýbáš se mi.
Nebo čekám na pravou chvíli, až budeš o samotě.
Jak to dneska šlo?
-Víš, že nemůžu mluvit o... -Mluvíš se mnou.
Můžeš mi aspoň říct, jestli to bylo dobré nebo špatné.
Bylo to...
Dobré.
Promiň. Jen přemýšlím o něčem, co Nynaeve...
Víš, můj táta říkal,
že jsem pro tebe sbíral borůvky,
ještě jako kluk.
Jako nějaké nešťastně zamilované štěně.
Mně to zní moc mile.
Nosils to v kapse celý den?
Možná.
Pojď sem.
Mohla by být teplejší.
-Ohromilo mě, že ji vůbec mají. -Mohla by být teplejší.
Lepší?
O hodně.
Co je?
Myslíš, že je to jeden z nich?
Který?
Nechala jsi mě usnout.
Děláš, jako bych to mohla nějak ovlivnit.
Co se tam dneska stalo?
To nebylo dneska. Už dřív.
Nynaeve mě požádala, abych se stala její učednicí.
Učit se, abych se jednoho dne stala Moudrou.
-Co? Ne, ty... -Žádá mě.
Neřekla jsem ano ani ne.
Opravdu?
Myslí si, že budu schopná naslouchat větru, když se u ní budu učit.
Je to osamělý život, být Moudrou.
Bez manžela.
Bez dětí.
Měl bych jít do postele.
Rande.
Chceme sladkosti...
Veselý Bel Tine.
Ne. Žádné sladkosti.
Příliš brzy na snídani?
Na chléb od tvé mámy není nikdy moc brzy.
Odešel, než jsem se probudil.
Mat Cauthon, můj nejlepší a nejchudší zákazník.
A vypadá to, že jediný.
Tak co pro mě letos máš?
Škoda. To není pravé zlato, bohužel.
Ale je. Má cenu nejmíň tří marek.
Možná. Ale budu ho tady ve městě moct prodat?
-Dám ti jednu marku. -Dvě.
Půl marky.
A tři lucerny, budeš za ně rád.
Jsi pěkný parchant, Padane Faine.
Je mi potěšením jako vždy.
Včera v noci jsi nespal.
Myslíš, že někdo z těch bez očí už je tady?
Pak máme dnes práci oba.
Napadlo mě, že bys mohl být tady.
Víš, o čem přemýšlím, když vyjdu sem nahoru?
Přemítám o svém životě tady...
ve Dvouříčí.
O domě, který postavím.
O ženě, co budu mít.
O mých dětech, jak budou běhat po lese, jako jsem běhával já.
-Já to... -Já vím.
Už to vím.
Říkají, že toto město vedeš, Moudrá, a ty tu zatím uklízíš.
Tato tůň je posvátná. Je pro mne ctí ji čistit.
-Co tady děláš? -Chtěla jsem se projít.
-Ve Dvouříčí? -Mohla bych se tě zeptat na totéž.
Nejsi odsud, že ne?
Stará Moudrá tě sem přivedla, když jsi byla dítě.
Dítě, jemuž zemřeli rodiče.
Ale nikdo si nepamatuje, kdy přesně. Tak to na těchto malých městech chodí.
Nikdo si o ničem nevede záznamy. O narození ani o smrti.
To neznamená, že si nepamatujeme.
Předchozí Moudrá, žena, která mě vychovala...
když jí bylo teprve třináct, uvědomila si, že umí naslouchat větru.
A šla do Bílé věže.
Šla pěšky...
Odtud.
Trvalo jí to měsíce.
A když tam došla,
tvé sestry ji, jen kvůli jejímu otrhanému oblečení
a vesnickému přízvuku,
odmítly.
Byla malá a z malého městečka,
ale pamatovala si to až do smrti.
A já taky.
Lidé říkají, že jsi moc mladá na to, abys byla Moudrou, ale nesouhlasím.
Myslím, že jsi silná. I když nosíš ten cop teprve...
jak dlouho, rok, dva?
-Pět. -Takže je ti dvacet pět?
-Dvacet šest? -To neznamená, že neumím dělat svou práci.
A mysli si, co chceš, ale tou je chránit tohle město.
Před tebou, když nebude zbytí.
Užij si procházku.
Na zdraví, hoši.
Zvládli jsme další rok téhle mizérie.
Tak jo. Ven s tím.
Ven s čím?
-S ničím. -Blbost.
-Něco s Egwain? -Co se stalo?
Je to až tak zlé?
Slyšíš to?
Zní to... špatně.
Co to znamená?
Nevím.
V životě jsem nic podobného neslyšela.
Mate, všimli jsme si, že ti včera večer štěstí moc nepřálo.
Tak jsme se s Randem složili.
Abys holkám koupil lucerny.
Není třeba.
-Děkuju. -Dobrá, měl bych jít domů.
-Nezůstávej na hoře moc dlouho. -Nezůstanu.
Možná bychom měli být na Bel Tine. Zapálit za ni svíčku tam.
Jde o to, pomoct její duši najít cestu zpátky k nám.
Nezáleží na tom, kde to uděláme.
Jak dlouho trvá, než se Kolo času
otočí a vrátí něčí duši zpátky na svět?
Kéž bych to věděl, ale asi existuje důvod, proč si nikdo předchozí životy nepamatuje.
Nezbývá nám než naložit se životem, který nám byl dán, co nejlépe.
A tím se utěšovat.
Že bez ohledu na to, co se stane, jaké bolesti čelíme,
jakému srdcebolu,
nebo dokonce smrti...
Kolo se stále otáčí.
Neustále.
Zkoušíme to znovu.
Možná si vedeme o trochu lépe než minule.
No tak. Pokud chceme, aby se sem duše
našich milovaných vrátily,
měli bychom jim předvést něco, pro co se stojí za to vrátit.
Pojďte!
Stín má s sebou trolloky.
Tucty. Musíme ihned odejít.
Víš, který z nich to je?
Ne.
Tome? Tome, co se stalo?
Skrč se!
Nynaeve, co se děje?
Co jsou zač?
-Počkej! -Počkej!
Kdo je to?
Mami, tati. Kde jsou holky?
-Byly tady. Já... -Kde jsou holky?
Pomozte mi! Pomoc!
Tlač na to.
Tak.
No tak. Už to přestalo.
Děkuji vám. Děkuji...
Tati! Co je to?
Rande! Utíkej!
Tati!
Hej! Tady!
-Tati? -Jsi v pořádku?
Jsem. Je to trollok.
Musíš odsud odejít.
Musíš jít.
-Jdi. -Ne. Vezmu tě k Nynaeve.
Dobré Světlo!
Chceš opravdovou hostinu? Pojď a sežer tohle.
Jdi! Běž!
Vezmi mě za ruku! Jdi!
Utíkej, Lailo! Běž!
Utíkej!
Matty! Pomoz nám!
Ahoj!
To je v pořádku. Už vás mám. Jste u mě.
Nebojte se. Pamatujete, jak jsme hráli na schovávanou? Jo?
U velkého dubu v lese. Pojďme.
Nynaeve!
Ne!
Ne, Lailo. Ne... Lailo, ne.
Podívej se na mě.
Nynaeve!
-No tak. Pojď. -Nynaeve, ne!
Je jich moc.
Světlo, dej mi sílu.
Egwain...
Díky Světlu.
Můj táta... potřebuje pomoc.
Kde je Nynaeve?
Pryč.
Můžeš mu pomoct?
Honem.
-Moje dětičky. -Mami!
Moje holčičky.
-Jste v pořádku. -Mami!
Díky Světlu.
Perrine!
To je trolločí jed.
Objevíš se tu, a den na to tohle.
Jsou tu ze stejného důvodu jako já.
Pro vás.
Pro vás čtyři.
Před dvaceti lety byla v Bílé věži žena.
Aes Sedai narozená s očima tak bílýma, že neviděla.
Přesto zahlédla otáčení Kola.
Temný se probouzí.
Jeho šepot už je slyšet v zákoutích našich myslí.
Ale jeden se mu dokáže postavit.
Drak se znovu narodil.
A je to jeden z vás.
Přišla jsi o rozum.
Moirain.
-Kdo je to? -Armáda Temného. Další trolloci.
Nejmíň tři sta.
-Jak se sem dostali tak rychle? -Sežeňte koně.
-Nemůžete odejít. -Jdete se mnou. Všichni čtyři.
Váš život nebude takový, jaký jste mysleli.
Příliš dlouho jste žili v těchto horách
a předstírali, že co se děje ve světě vás nijak neovlivní.
-Nemůžeme jen tak odejít. -Jdou po vás.
Budou vás sledovat.
A když tu zůstanete, přijdou sem.
Nenechají kámen na kameni, všechny pobijí.
A já nemůžu dělat nic, abych je zastavila.
Naše jediná šance je dostat se do Bílé věže,
k ostatním sestrám Aes Sedai.
Není čas. Jdeme hned.
Kolo času se otáčí a věky přicházejí a odcházejí,
zanechávají vzpomínky, z nichž se zrodí legenda.
Legenda vybledne a stane se mýtem,
a dokonce i ten bude zapomenut dávno před tím,
než se znovu vrátí věk, v němž se zrodil.
V době některými nazývané Třetím věkem
se v Mlžných horách zvedl vítr.
Vítr nebyl začátek.
V otáčení Kola času neexistují začátky ani konce.
A přece to byl něčeho počátek.
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled: Ludmila Vodičková