Verden er ødelagt.
For mange år siden troede mænd, der var født med stor magt,
at de kunne inddæmme mørket selv.
Sikken arrogance.
Da de fejlede, kogte havene, bjerge blev opslugt,
byer brændte,
og Aes Sedais kvinder måtte samle stumperne op alene.
Disse kvinder huskede én ting frem for alt andet,
manden, der var skyld i verdens ødelæggelse.
Og ham kaldte de Dragen.
Nu er denne mand blevet født igen.
Vi ved ikke hvor eller af hvem, om han er født som pige eller dreng.
Det eneste, vi er sikre på, er, at dette barn vokser op nu,
og at vi er nødt til at finde dem...
...før mørket gør det.
Skynd dig!
Stop!
Stop, sagde jeg!
Vi kan ikke dø sådan her.
Du kan bekæmpe dem. Brug den.
Lad ham være.
Han er uskyldig.
Hvem taler du om? Her er ikke andre.
Galskaben har allerede taget ham.
Kan du se, hvad vi er kommet for?
Det er en gave.
Du burde faktisk takke mig.
Denne kraft.
Den er beregnet til kvinder... Og kun kvinder.
Og når du rører ved den...
...besudler du den.
Vær nu rar.
Nej.
-Vær nu rar. -Søstre.
Lad være. Nej!
Lad være!
Det er ikke ham.
Han blev født for 20 år siden,
næsten på samme dag som i profetien om Den genfødte drage.
-Han kan røre Kilden. -Det er ikke ham.
-Hvorhen nu? -De to floder.
Der går rygter om fire Ta'veren derfra med den rigtige alder.
Det gamle blod er dybt rodfæstet i disse bjerge.
Lad os håbe, det har forberedt dem på det, der kommer.
Den her fletning vil minde dig om, at du er en del af os,
og at vi er en del af dig.
At være kvinde er at være altid alene og aldrig alene.
Så når mørket omringer dig,
og du intet lys kan se, så føl fletningen,
og vid, at vi alle stod foran dig.
Vi står alle med dig.
Som De to floders Visdom,
er det en ære at byde dig velkommen i Kvindernes cirkel.
Vær stærk, Egwene.
Stol på floden.
Jeg kan huske, da den her vej kun var en dyreveksel,
der snoede sig ned ad bjerget.
-Hvordan fik du ulden til byen? -Bar den.
Og brandyen?
Den blev hjemme. Din mor kunne drikke.
Der er flere ulve nu.
Noget har drevet dem ned fra bjerget.
Da du var lille,
lod vi dig gå ud i skoven for at lede efter bær alene.
Og du gemte altid en kurv i laden til Egwene.
Det lyder, som om jeg var blødsøden.
Coplin og Conger-slægterne frygtede,
at vi måtte fejre Bel Tine uden æblebrandy.
De skulle jo nødig kunne huske den.
Mine herrer og dame.
Jeg vil takke jer for at udholde mig i aften.
Det var nok ikke let at skilles fra jeres penge, men...
-Du får dem næste gang, Mat. -Næste gang? Hvad med lige nu?
-Nogen? -Du har intet tilbage at satse.
Kom nu, sæt dig ned.
-Hvordan har du det? Og pigerne? -Du kan låne mig dem.
Ét spil. Os tre. For gamle dages skyld, ikke?
-Hold nu op. Vi snakker. -Om hvad?
Du er gift. Dit liv er forbi. Og Rand savler over Egwene
og fryser på bjerget med kun får til at holde varmen.
-Har du hørt det? -Hørt hvad?
Et par stykker tog til Taren Ferry med uld i sidste uge.
Byen var fuld af soldater og lejesoldater på vej sydpå.
-Hvorfor? -De sagde, der var krig i Ghealdan.
I Ghealdan? Og hvad så?
-Var det Calle Coplin, der sagde det? -Og?
Hun ville pisse dig i munden og sige, at det var regn.
Lad os nu spille.
-Nej? -Nej.
Nej? Fint.
Jeg har fået nok af jer.
Danya?
-Hvor meget tabte han i dag? -Jeg mistede overblikket.
Men det var mere end nok.
Min pige, du er tilbage.
Jeg var bekymret for...
Kom nu, vi mister penge for samtlige tomme hænder.
Nej. I skal drikke med os i aften.
Marin! En drink til din datter!
Skål, alle sammen.
-Skål! -Skål!
Hvordan gik ceremonien?
Jeg ved det ikke. Vi har ikke talt sammen endnu.
-Jeg er sikker på, hun bare har travlt. -Ja. Sikkert.
Giv os dit navn, fremmede.
Lan Mandragoran.
Dette er Moiraine.
Frue, kan jeg hjælpe?
Vi skal bruge opstaldning til hestene og et værelse for natten.
To senge og rent sengetøj. Ikke andet.
Selvfølgelig, Moiraine Sedai.
Aes Sedai?
Denne vej.
Hun ligner et normalt menneske.
-Jeg ved ikke... -Stille.
Hvem ved, hvad hun kan høre.
Måske er hun på vej til krigen sydpå?
Ifølge historierne kan en Aes Sedai vende kampen på egen hånd.
Hendes destination er mig ligegyldig.
Vi bliver lykkeligere og tryggere, når hun er der.
Hvor er Laila? Sikkert i smedjen.
Jern er svært at bearbejde alene.
Hils Egwene fra mig.
Hvad laver du her? Alle er på kroen.
De sagde, at du ikke engang var med til hendes ceremoni.
Jeg elsker dig.
Det ved jeg godt.
Mor? Hvad laver du her?
Det samme som alle andre.
Hvor er far?
Hvor hele byen kan se ham. Idiot.
Hvem er hos pigerne?
Det svin!
Kom så, det er tid til at gå hjem, mor.
-Jeg går, hvor jeg vil! -Kom nu.
Mattie, er mor syg igen?
-Jeg har det fint, din lille kælling. -Hun har det fint. Bare rolig.
Du bliver ligesom din far.
Det ved jeg.
En skide idiot ligesom ham.
Hej.
Vil I sove hos mig i aften? I stedet for hos mor og far?
Godt. Så kom.
De har udkæmpet tusind krige neden for bjerget,
og folk i De to floder har ikke brug
for at følge mere med nu end før.
Krig er tåber, der dræber tåber af tåbelige grunde.
Aes Sedai udkæmper ikke krige.
De trækker i verdens tråde fra Det hvide tårn.
Og hvis en af dem er her...
Så vil hun nyde Bel Tine i morgen ligesom vi andre.
Rand, Egwene. Kan I klare opvasken?
Selvfølgelig.
Du har undgået mig.
Eller bare ventet på at være alene med dig.
Hvordan gik det?
-Du ved, jeg ikke må... -Det er mig.
Du kan da sige, om det gik godt eller skidt.
Det var...
...godt.
Undskyld. Jeg tænker bare på noget, som Nynaeve...
Min far sagde,
at jeg plejede at plukke kurvefulde af bær til dig.
Da jeg var barn.
Som en elskovssyg hvalp.
Det lyder da sødt.
Har du haft det i lommen hele dagen?
Måske.
Kom her.
Det er ikke varmt nok.
-Jeg er imponeret over, de har det. -Det er ikke varmt nok.
Bedre?
Meget.
Hvad er der?
Tror du, det er en af dem?
Hvem af dem?
Du lod mig falde i søvn.
Du lyder, som om jeg havde indflydelse på det.
Hvad skete der derude i dag?
Det var ikke i dag. Det var før.
Nynaeve bad mig om at blive hendes lærling.
For at blive en Visdom en dag.
-Hvad? Nej, du... -Hun spurgte.
Jeg sagde hverken ja eller nej.
Virkelig?
Hun tror, jeg vil kunne lytte til vinden, hvis jeg arbejder med hende.
Det er et ensomt liv at være en Visdom.
Ingen mand.
Ingen børn.
Jeg må hellere gå i seng.
Rand.
Vi vil have godter...
Glædelig Bel Tine.
Nej. Ingen godter til jer.
Er det for tidligt til morgenmad?
Aldrig til din mors brød.
Han gik, før jeg vågnede.
Mat Cauthon, min bedste og fattigste kunde.
Jeg er vist din eneste kunde.
Hvad har du til mig i år?
Du godeste. Ikke ægte guld, desværre.
Jo, det er så. Det er da mindst tre mark værd.
Måske. Men kan jeg sælge det her i byen?
-Du får en mark. -To.
En halv mark.
Så får du tre lanterner, og det er dit held.
Du er en rigtig skiderik, Padan Fain.
En fornøjelse som altid.
Du sov ikke i nat.
Tror du, en af De øjenløse er her allerede?
Så får vi begge to travlt i dag.
Jeg tænkte nok, du var her.
Ved du, hvad jeg spekulerer på, når jeg kommer herop?
Jeg spekulerer på mit liv her...
...i De to floder.
På det hus, jeg vil bygge.
Den kone, jeg får.
På mine børn, der løber i de her skove, præcis som jeg selv gjorde.
-Jeg vil... -Jeg ved det.
Det ved jeg allerede.
Folk i byen siger, at du er en leder, Visdom, men her er du og gør rent.
Denne kilde er hellig. Det er en ære at rense den.
-Hvad laver du her? -Jeg havde lyst til at gå.
-I De to floder? -Jeg kunne spørge dig om det samme.
Du kommer ikke herfra, vel?
Den gamle Visdom hentede dig hertil, da du var spæd.
Spæd og forældreløs.
Men ingen kan huske præcis hvornår. Sådan er det med småbyer.
Ingen fører optegnelser over noget. Fødsler, dødsfald.
Det betyder ikke, at vi ikke kan huske det.
Den gamle Visdom, kvinden, der opfostrede mig...
...hun indså, at hun kunne lytte til vinden, da hun var kun 13.
Og hun tog til Det hvide tårn.
Hun gik...
...herfra.
Det tog månedsvis.
Og da hun kom derhen,
tog dine søstre et kig på hendes pjaltede tøj,
hendes bondedialekt,
og de afviste hende.
Hun var lille og fra en lille by,
men hun huskede det til den dag, hun døde.
Det gør jeg også.
Folk siger, at du er for ung til at være Visdom, og jeg er uenig.
Jeg tror, du er stærk. Selv hvis du kun har haft den fletning
i et år, måske to?
-Jeg har haft den i fem. -Så du er altså 25?
-Seksogtyve? -Derfor kan jeg godt gøre mit arbejde.
Og hvad du end tror, er det at beskytte denne by.
Imod dig om nødvendigt.
Nyd din gåtur.
Skål, drenge.
Vi klarede endnu et år med det her lort.
Nå. Spyt ud.
Hvad?
-Ingenting. -Sludder.
-Er der sket noget med Egwene? -Hvad skete der?
Var det så slemt?
Kan du høre det?
Det lyder... Forkert.
Hvad betyder det?
Det ved jeg ikke.
Jeg har aldrig hørt noget lignende.
Mat, vi lagde mærke til, at heldet ikke var med dig i aftes.
Så Rand og jeg vil gerne bidrage.
Køb lanterner til pigerne.
Vi klarer os.
-Tak. -Nå, jeg må hellere komme hjem.
-Bliv ikke på bjerget for længe. -Nej nej.
Måske skulle vi gå til Bel Tine og tænde et lys for hende.
Hele pointen er at hjælpe med at føre hendes ånd tilbage til os.
Det er lige meget, hvor vi gør det.
Hvor længe går der, før Tidshjulet
fører nogens ånd tilbage i verden?
Gid, jeg vidste det, men der er nok en grund til, at ingen husker tidligere liv.
Vi kan kun gøre det bedste med det liv, vi har fået foræret.
Og søge trøst i det.
At uanset hvad der sker, hvilken smerte vi møder,
hvilke hjertesorger,
selv døden...
...så drejer Hjulet videre.
Altid.
Vi prøver igen.
Måske gør vi det lidt bedre end sidste gang.
Kom nu. Hvis vi vil have vores kæres sjæle
til at finde tilbage,
må vi vise dem noget, der er værd at komme tilbage for.
Kom nu!
Falmen har trollokker med.
Dusinvis. Vi må tage afsted nu.
Ved du, hvilken af dem det er?
Nej.
Tom, hvad er der galt?
Duk dig!
Nynaeve, hvad sker der?
Hvad er de?
-Vent! -Vent!
Hvem er de?
Mor, far. Hvor er pigerne?
-De var lige her. Jeg... -Hvor er pigerne?
Hjælp mig!
Pres på det.
Der.
Sådan. Det er stoppet.
Tak...
Far! Hvad er det?
Rand! Løb!
Far!
Hallo! Herovre!
-Far? -Er du uskadt?
Jeg har det fint. Det er en trollok.
Du er nødt til at komme væk.
Du er nødt til at gå.
-Gå. -Nej. Jeg tager dig med til Nynaeve.
Kære Lys!
Vil du have et rigtigt festmåltid? Så kom her.
Løb!
Tag min hånd! Løb!
Løb, Laila! Løb!
Løb!
Matty! Hjælp os!
Hej!
Det er okay. Jeg er her.
Bare rolig. Kan I huske, da vi legede gemmeleg?
Den store eg i skoven. Kom.
Nynaeve!
Nej!
Nej, Laila. Nej...
Kig på mig.
Nynaeve!
-Kom nu. -Nynaeve, nej!
Der er for mange.
Lys, giv mig styrke.
Egwene...
Lyset være priset.
Min far... Han har brug for hjælp.
Hvor er Nynaeve?
Hun er borte.
Kan du hjælpe ham?
Hurtigt.
-Mine børn. -Mor!
Mine små piger.
-I er uskadte. -Mor!
Lyset være priset.
Perrin!
Det er trollokgift.
I dukker op, og de kommer dagen efter.
De er her af samme grund som mig.
Efter dig.
Efter jer fire.
For tyve år siden var der en kvinde i Det hvide tårn.
En Aes Sedai født med øjne så hvide, at hun intet kunne se.
Men dog så hun glimt af Hjulets rotation.
Mørkets herre vågner.
Hans hvisken er allerede bagest i vores sind.
Men der vil være en, der kan modsætte sig ham.
Dragen er blevet genfødt.
Og det er én af jer.
Du har mistet forstanden.
Moiraine.
-Hvad er det for noget? -Mørkets herres hær. Flere trollokker.
Mindst tre hundrede.
-Hvordan kom de så hurtigt? -Hent hestene.
-I kan ikke rejse. -I tager med. Jer fire.
Jeres liv bliver ikke, som I troede.
I har levet for længe i bjergene
og ladet, som om verdens gang ikke påvirker jer.
-Vi kan ikke bare rejse. -De er efter jer.
De vil følge efter jer.
Og bliver I her, kommer de her.
De lader ingen leve og efterlader intet.
Og jeg kan intet gøre for at stoppe dem.
Vores eneste chance er at nå Det hvide tårn
og de andre Aes Sedai-søstre.
Der er ikke tid. Vi tager afsted nu.
Tidshjulet drejer, og aldre kommer og går,
og efterlader minder, der bliver legender.
Legenden bliver til myter,
og endda myter bliver glemt,
når den alder, der affødte den, vender tilbage.
I en alder, som nogle kalder Den tredje alder,
rejste en vind sig i Tågebjergene.
Vinden var ikke begyndelsen.
Der er hverken begyndelser eller slutninger, når Tidshjulet drejer.
Men det var én begyndelse.
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Toni Spring