A világunk romba dőlt.
Sok-sok évvel ezelőtt nagy hatalommal született férfiak
úgy gondolták, rabul ejthetik a sötétséget.
Micsoda arrogancia!
Mikor elbuktak, a tengerek felforrtak, hegyek tűntek el,
városok égtek porig,
és az aes sedai nőkre maradt, hogy rendet teremtsenek.
Ezek a nők mindennél jobban emlékeztek valakire:
a férfire, aki a Világtörést okozta.
Sárkánynak nevezték őt.
Ez a férfi most újjászületett.
Nem tudjuk, hol, hogy kik a szülei, hogy lányként vagy fiúként született-e.
Csak azt tudjuk biztosan, hogy a gyermek lassan felnőtté válik,
és meg kell találnunk...
a Sötét Úr előtt.
Siess!
Állj meg!
Azt mondtam, állj!
Nem halhatunk így meg.
Legyőzheted őket. Használd!
Ne bántsák!
Nem az ő hibája.
Miről beszélsz? Nincs itt senki más.
Az őrület már elhatalmasodott rajta.
Érted, mit akarunk tenni veled?
Ez ajándék.
Igazából meg kéne köszönnöd.
Ezt a hatalmat...
nőknek szánták. Kizárólag nőknek.
Amikor használod...
bemocskolod.
Kérem!
Ne!
-Kérem! -Nővéreim!
Kérem, ne!
Kérem!
Nem ő az.
Húsz éve született,
majdnem az Újjászületett Sárkány próféciája szerinti napon.
-Képes használni a Forrást. -Nem ő az.
-Hova tovább? -Folyóközbe.
A pletykák szerint négy ta'veren van ott, mind hasonló korosztály.
Az ősi vér mélyen fut azokban a hegyekben.
Remélem, felkészítette őket arra, ami most következik.
AZ IDŐ KEREKE
Ez a fonat emlékeztet majd arra, hogy a részünk vagy,
és mi a te részed.
Nőnek lenni azt jelenti, mindig egyedül vagy, és sosem vagy egyedül.
Mikor a sötétség körülvesz,
és nem látsz fényt, érints meg a fonatot,
és tudd, mind voltunk már a helyedben.
Mind melletted állunk.
Folyóköz javasasszonyaként
enyém a megtiszteltetés, hogy üdvözöljelek a nőkörben.
Légy erős, Egwene!
Bízz a folyóban!
Emlékszem, mikor ez az út csak egy keskeny szarvasösvény volt,
és lefelé kanyargott a hegyen.
-Hogy került a gyapjú a városba? -Levittem kézben.
És a pálinka?
Az otthon maradt. Anyád tudott inni.
Több farkas lett errefelé.
Valami kiszorítja őket a hegyről.
Mikor kisfiú voltál,
egyedül elengedtünk az erdőbe, hogy bogyókat szedj.
Mindig félretettél egy kosárnyit a pajtában, hogy elvidd Egwene-nek.
Úgy tűnik, elég érzelgős voltam.
Coplinék és Congerék már aggódtak,
hogy nem lesz almapálinka a tavaszünnep alkalmából.
Nem szeretném, ha egy percére is emlékeznének!
Rendben, uraim és hölgyem,
szeretném megköszönni, hogy kitartottak mellettem ma este.
Úgy gondolom, nem volt könnyű elveszteni azt a sok pénzt, de...
-Legközelebb sikerül, Mat. -Legközelebb? Miért nem most?
-Valaki? -Nem maradt semmid, amit feltehetnél.
Gyere, ülj le!
-Hogy vagy? És a lányok? -Adhatnál kölcsön.
Egy játék. Hárman vagyunk. A régi idők emlékére!
-Ugyan! Beszélgessünk! -Miről?
Te házas vagy. Az életednek vége. Rand meg Egwene után epekedik,
fenn, a hideg hegyekben, ahol csak a birkák melegítik.
-Hallottátok már? -Micsodát?
Néhányan elvitték a gyapjút Tarenrévbe múlt héten.
A város tele volt dél felé tartó katonákkal és zsoldosokkal.
-Miért? -Azt mondták, háború van Ghealdanben.
Ghealdanben? Kit érdekel?
-Ezt Calle Coplin mondta neked? -És akkor mi van?
Ha a szádba pisálna, azt mondaná, az eső esik.
Gyerünk, játsszunk!
-Nem? -Nem.
Nem? Hát jó. Rendben.
Elegem van belőletek.
Danya?
-Mennyi pénzt vesztett ma? -Nem számoltam.
De több mint eleget.
Leányom, visszatértél!
Már aggódtam, hogy...
Gyere! Minden üres kéz veszteség nekünk.
Nem. Ma este velünk iszol!
Marin! Itt egy ital a lányodnak!
Egészségünkre!
-Egészségünkre! -Egészségünkre!
Hogy ment ma a szertartás?
Ami azt illeti, nem tudom. Még nem beszéltünk.
-Biztos sok dolga van. -Igen. Igen, biztos.
Nevezd meg magad, idegen!
Lan Mandragoran.
Ő pedig Moiraine.
Úrnőm, segíthetek?
Istállót kérünk lovainknak, és egy szobát éjszakára.
Két ággyal és tiszta ágyneművel. Csak ennyit kérünk.
Természetesen, Moiraine sedai.
Aes sedai?
Kérem, kövessen!
Átlagos embernek néz ki.
-Nem tudom, hogy... -Csend!
Ki tudja, mit hall meg.
Talán ő is a déli háborúba megy?
A történetek szerint egyetlen aes sedai megváltoztathatja a csata kimenetelét.
Nem érdekel, hová megy.
De mind örülni fogunk, és biztonságban leszünk, ha odaért.
Hol van Laila? Biztosan a kovácsműhelyben.
Nehéz egyedül megmunkálni a vasat.
Add át üdvözletem Egwene-nek!
Mit keresel itt? Mindenki a fogadóban van.
Azt mondták, a szertartásra sem mentél el.
Szeretlek.
Tudom.
Anya! Mit keresel itt?
Ugyanazt, mint a többiek.
Hol van apa?
Ahol az egész város láthatja. A barom.
Ki van a lányokkal?
Az a disznó!
Gyere! Ideje hazamenni, anya.
-Oda megyek, ahová akarok! -Kérlek!
Mattie, anya megint beteg?
-Jól vagyok, te kis cafka. -Semmi baja. Nyugi!
Pont olyan leszel, mint az apád.
Tudom jól.
Egy átkozott barom, mint ő.
Hé!
Mi lenne, ha ma nálam aludnátok? Apa és anya helyett.
Jó. Akkor gyertek!
Már ezer háborút vívtak ennek a hegynek a területén,
és a Folyóköz népének nem kell jobban aggódnia,
mint eddig.
A háborúban bolondok ölnek más bolondokat, bolond okok miatt.
Az aes sedai-ok nem háborúznak.
A Fehér Toronyból mozgatják a világ szálait.
És ha egyikük itt van...
Akkor holnap velünk együtt élvezi a tavaszünnepet.
Rand, Egwene! Miért nem fejezitek be ketten a mosogatást?
Rendben.
Kerültél engem.
Vagy csak arra vártam, hogy kettesben maradhassunk.
Milyen volt ma?
-Tudod, hogy nem szabad... -Én vagyok.
Legalább annyit elárulhatsz, hogy jó volt, vagy rossz.
Nos...
jó volt.
Sajnálom! Csak azon gondolkozom, amit Nynaeve mondott...
Tudod, apám azt mondta,
régen több kosárnyi bogyót szedtem, hogy vihessek neked is.
Gyerekkoromban.
Mint valami szerelmes kiskutya.
Szerintem édes.
Ez egész nap a zsebedben volt?
Talán.
Gyere ide!
Lehetne melegebb.
-Lenyűgöző, hogy egyáltalán ez van. -Lehetne melegebb.
Most jobb?
Sokkal.
Mi az?
Szerinted egyikük az?
Melyik?
Hagytál elaludni.
Mintha lett volna beleszólásom.
Mi történt ma?
Ezt nem ma szereztem. Korábban.
Nynaeve megkért, hogy legyek a tanonca.
Hogy egyszer majd javasasszony lehessek.
-Micsoda? Nem, te... -Megkérdezte.
Még nem adtam választ.
Tényleg?
Azt gondolja, ha vele gyakorlok, hallani fogom, mit mond a szél.
Egy javasasszonynak magányos élete van.
Férj nélkül.
Gyerekek nélkül.
Mennem kéne aludni.
Rand!
Édességet akarunk!
Boldog tavaszünnepet!
Nem, nem kaptok édességet.
Túl korai a reggeli?
Anyukád kenyeréhez soha nincs túl korán.
Elment, mielőtt felébredtem.
Mat Cauthon, legjobb és legszegényebb vásárlóm.
Úgy látom, az egyetlen vásárlód.
Ezúttal mit hoztál nekem?
Nahát! Sajnos nem igazi arany.
De igen. Legalább három márkát ér.
Lehet. De el is tudom adni ebben a városban?
-Adok érte egy márkát. -Kettőt.
Felet.
Adok három lámpást, és még ennek is örülhetsz!
Igazi gazfickó vagy, Padan Fain!
Örömömre szolgált.
Nem aludtál az éjjel.
Szerinted már itt van az egyik szemnélküli?
Akkor mindkettőnknek dolga lesz ma.
Sejtettem, hogy itt talállak.
Mikor feljövök ide, tudod, min szoktam gondolkozni?
Gondolkozom az életemen...
itt, a Folyóközben.
Hogy milyen házat építek majd.
Hogy milyen feleségem lesz.
Hogy a gyerekeim úgy fognak szaladgálni az erdőben, mint én régen.
-El fogom... -Tudom.
Már tudom.
A város vezetőként tekint rád, javasasszony, és mégis takarítasz.
Ez egy szent medence. Megtiszteltetés kitakarítani.
-Mit keres itt? -Sétálni indultam.
-A Folyóközben? -Én is kérdezhetném ugyanezt.
Nem innen származol, igaz?
A régi javasasszony hozott ide csecsemőkorodban.
Árva csecsemő voltál.
De senki nem emlékszik, pontosan mikor történt. Ez a baj a kis városokkal.
Senki nem jegyez fel semmit. Születéseket, halálokat.
Ez nem jelenti azt, hogy nem emlékszünk.
A régi javasasszony, aki felnevelt engem...
csak 13 éves volt, mikor rájött, hallja a szél szavát.
Elment a Fehér Toronyba.
Gyalogolt...
egészen innen.
Hónapokba telt az út.
És mikor odaért,
a maga nővérei rápillantottak rongyos ruháira,
hallották parasztos beszédét,
és elutasították.
Apró volt, egy kis városból,
de halála napjáig emlékezett erre.
És én is fogok.
Azt mondják, túl fiatal vagy javasasszonynak, de szerintem nem.
Szerintem erős vagy. Még akkor is, ha a fonatod
csak egy-két éves.
-Ötéves. -Akkor huszonöt éves vagy?
-Huszonhat? -Attól még el tudom végezni a dolgom.
És akármit is hisz, a dolgom az, hogy megvédjem ezt a várost.
Ha kell, még magától is.
Élvezze a sétát!
Egészségetekre, fiúk!
Még egy évet kibírtunk ebből a szarból.
Jól van. Ki vele!
Mivel?
-Nincs semmi. -Baromság.
-Történt valami Egwene-nel? -Mi történt?
Ennyire rossz a helyzet?
Hallod ezt?
Olyan... természetellenes.
Mit jelent?
Nem tudom.
Sosem hallottam ehhez foghatót.
Mat, tegnap este feltűnt, hogy nincs melletted a szerencse.
Rand és én összeadtunk egy kis pénzt.
Hogy tudj lámpást venni a lányoknak.
Megleszünk.
-Köszönöm. -Jól van, haza kéne mennem.
-Ne maradj sokáig fent a hegyen! -Nem fogok.
Talán nekünk is a tavaszünnepen kéne lennünk. Gyertyát gyújtani.
A lényeg, hogy segítsünk a lelkének visszatalálni hozzánk.
Nem számít, hol csináljuk.
Mennyi időbe telik, mire az Idő Kereke
visszaengedi a világba valaki lelkét?
Bár tudnám, de biztos oka van annak, hogy senki nem emlékszik az előző életére.
Csak annyit tehetünk, hogy a legjobbat hozzuk ki az adott életünkből.
És vigaszt lelünk benne.
És akkor bármi történjék, bármilyen fájdalommal vagy szomorúsággal,
vagy akár halállal
nézünk szembe...
a Kerék forog tovább.
Mindig.
Újra próbálkozunk.
Talán kicsit jobbak leszünk, mint utoljára.
Gyerünk! Ha azt akarjuk, hogy szeretteink lelkei
visszatérjenek hozzánk,
mutassuk meg nekik, hogy érdemes!
Gyerünk!
Az enyész trallokokkal érkezett.
Több tucattal. Mennünk kell. Most.
Tudod, melyikük az?
Nem.
Tom, mi a baj?
Földre!
Nynaeve, mi történik?
Mik ezek?
-Várjatok, jövök! -Várj!
Kik ezek?
Anya, apa! Hol vannak a lányok?
-Az előbb még itt voltak. Én... -Hol vannak a lányok?
Segítség!
Szorítsd le!
Így.
Elállt a vérzés.
Köszönöm!
Apa! Mi ez?
Rand! Fuss!
Apa!
Hé! Itt vagyok!
-Apa! -Jól vagy?
Jól. Ez egy trallok.
El kell tűnnöd innen!
El kell menned!
-Gyerünk! -Nem! Elviszlek Nynaeve-hez.
Drága Fény!
Igazi lakomára vágysz? Ezt kapd ki!
Gyerünk!
Fogd meg a kezem! Gyere!
Fuss, Laila!
Futás!
Matty! Segíts!
Hé!
Minden rendben. Itt vagyok.
Ne aggódjatok! Emlékeztek, mikor bújócskáztunk? Igen?
Van az a nagy tölgy az erdőben. Gyertek!
Nynaeve!
Ne!
Laila, ne!
Nézz rám!
Nynaeve!
-Gyerünk, gyere! -Nynaeve, ne!
Túl sokan vannak.
Fény, adj erőt!
Egwene...
Hála a Fénynek!
Apámnak segítség kell.
Hol van Nynaeve?
Meghalt.
Te tudsz segíteni?
Gyorsan!
-A kicsikéim! -Anyu!
A lánykáim!
-Jól vagytok. -Anyuci!
Hála a Fénynek!
Perrin!
Ez trallokméreg.
Megjelenik itt maga, másnap meg ezek.
Ugyanazért jöttek, amiért én is.
Értetek.
A négyőtökért.
Húsz évvel ezelőtt volt egy nő a Fehér Toronyban.
Egy aes sedai, aki fehér szemekkel született, és nem látott semmit.
Néha mégis megpillantotta a Kerék forgásának pillanatait.
A Sötét Úr éledezik.
Suttogása máris beférkőzött elménkbe.
De van valaki, aki szembeszállhat vele.
A Sárkány újjászületett.
És egyikőtök az.
Magának teljesen elment az esze.
Moiraine!
-Mik azok? -A Sötét Úr serege. Trallokok.
Legalább háromszáz.
-Hogy értek ide ilyen gyorsan? -Hozd a lovakat!
-Nem mehet el! -Velem jöttök. Mind a négyen.
Nem olyan lesz az életetek, mint képzeltétek.
Túl régóta éltek a hegyekben,
tettetve, hogy a világ történései nincsenek hatással rátok.
-Nem mehetünk el. -Titeket üldöznek.
Követni fognak titeket.
Ha maradtok, ide fognak jönni.
Semmit és senkit nem fognak kímélni.
És én sem állíthatom meg őket.
Egyetlen esélyünk, hogy elmegyünk a Fehér Toronyba
a többi aes sedai nővérhez.
Nincs időnk. Azonnal indulunk.
Forog az Idő Kereke, jönnek-mennek a korok.
Emlékeket hagynak maguk után, amik lassan legendává válnak.
A legenda mítosszá fakul,
és még a mítosz is rég feledésbe merül,
mire a kor, amelyben megszületett, újra visszatér.
Az egyik korban, egyesek Harmadik Kornak hívták,
szél kerekedett a Ködhegységben.
Nem a szél volt az igazi kezdet.
Az Idő Kereke forog: nincsenek kezdetek, sem végek.
De valami mégis elkezdődött.
A feliratot fordította: Keszte Renáta
Kreatívfelelős Gömöri János