Lumea e frântă.
Cu mulți ani în urmă, oameni născuți cu puteri grozave
au crezut că pot captura întunericul.
Câtă trufie!
Când au dat greș, apele au clocotit, munții s-au surpat,
cetățile au ars,
iar femeile din Aes Sedai au fost nevoite să îndrepte ce-a mai rămas.
Aceste femei își aminteau un lucru mai presus de toate:
pe bărbatul care a adus Frângerea Lumii.
Și i-au spus Dragonul.
Acum, acest bărbat a renăscut.
Nu știm unde sau în ce familie, dacă a renăscut ca băiat sau fată.
Singurul lucru sigur e că acel copil ajunge la maturitate
și trebuie să-l găsim...
înaintea întunericului.
Mai repede!
Stai!
Am spus să te oprești!
Nu putem muri așa!
Poți lupta cu ele. Folosește-o!
Cruțați-l!
Nu e vina lui.
Despre cine vorbești? Ești singur.
Nebunia l-a cuprins deja.
Vezi ce am venit noi să facem?
E un dar.
Ar trebui să-mi mulțumești.
Puterea asta...
E destinată doar femeilor.
Iar când tu o atingi...
o murdărești.
Te rog!
Nu.
- Te rog! - Surorilor!
Te rog, nu!
Te rog!
Nu e el.
S-a născut acum 20 de ani,
la câteva zile față de ce prezicea profeția Dragonului Renăscut.
- Poate atinge Izvorul. - Nu e el.
- Unde mergem? - În Ținutul celor Două Râuri.
Se zvonește că sunt patru Ta'veren acolo, toți de vârsta potrivită.
Sunt descendenți mulți în munții ăștia.
Să sperăm că sunt pregătiți pentru ce-i așteaptă.
ROATA TIMPULUI
Cosița asta îți amintește că ești o parte din noi,
iar noi, o parte din tine.
O femeie e veșnic singură și niciodată singură.
Când întunericul te împresoară
și nu vezi nicio lumină, atinge cosița
și nu uita că toate am trecut pe acolo înaintea ta.
Și toate îți suntem alături.
Ca Meștereasă a Ținutului celor Două Râuri,
sunt onorată să te primesc în Soborul Femeilor.
Fii puternică, Egwene!
Încrede-te în râu!
Îmi amintesc când drumul ăsta era doar o cărare de ciute,
care unduia pe munte.
- Cum duceai lâna în târg? - Cu spinarea.
Și rachiul?
Îl lăsam acasă. Maică-tii îi plăcea băutura.
Sunt mai mulți lupi acum.
Ceva îi alungă la vale.
Când erai țânc,
te lăsam singur în pădure, să cauți fructe.
Puneai deoparte un coș în hambar, pentru Egwene.
Se pare că eram un nătărău.
Familiile Coplin și Conger se temeau
că n-o să avem rachiu de mere de Bel Tine.
N-am vrea să-și amintească vreo clipă din sărbătoare.
Domnilor și doamnă,
vreau să vă mulțumesc că m-ați răbdat în seara asta.
Bănuiesc că nu e ușor să rămâi fără bani, dar...
- Câștigi data viitoare, Mat. - Data viitoare? De ce nu acum?
- Vrea cineva? - Nu mai ai ce să pui în joc.
Hai, stai jos!
- Ce faci? Ce fac fetele? - Mă poți împrumuta.
O partidă. Noi trei. Ca pe vremuri.
- Termină! Vorbim. - Despre ce?
Ești însurat, viața ta s-a sfârșit. Iar Rand se prăpădește de dorul lui Egwene
în frigul din munți, unde doar oile îi țin de cald.
- Ai aflat? - Ce anume?
Câțiva oameni s-au dus la Taren Ferry cu lână, săptămâna trecută.
Orașul era plin de soldați și mercenari porniți spre miazăzi.
- De ce? - Cică e război în Ghealdan.
În Ghealdan? Cui îi pasă?
- Calle Coplin ți-a zis asta? - Și ce?
Asta s-ar pișa în gura ta și ți-ar spune că plouă.
Hai să jucăm!
- Nu? - Nu.
Nu? Bine.
M-am săturat de voi.
Danya?
- Câți bani a pierdut azi? - Am pierdut șirul.
Dar erau mulți.
Fata mea, te-ai întors.
M-am temut că...
Hai! Pierdem bani dacă nu le turnăm băutură.
Nu. Bei cu noi în seara asta.
Marin! Adu-i de băut fiicei tale!
Noroc!
- Noroc! - Noroc!
Cum a fost ceremonia de azi?
Nu știu. Încă n-am vorbit.
- Sigur e prinsă cu treaba. - Da, sigur.
Cine ești, străine?
Lan Mandragoran.
Ea e Moiraine.
Domniță, pot să te ajut cu ceva?
Ne trebuie grajduri pentru cai și o cameră pentru la noapte.
Două paturi și cearșafuri curate. Atât.
Desigur, Moiraine Sedai.
Aes Sedai?
Urmați-mă!
Arată ca un om obișnuit.
- Nu știu... - Taci!
Cine știe cât de bine aude?
Poate se duce spre războiul de la miazăzi.
În povești se spune că o Aes Sedai poate întoarce singură soarta bătăliei.
Nu-mi pasă unde se duce.
Dar o să fim mai bucuroși și mai în siguranță când pleacă.
Unde e Laila? Probabil că la fierărie.
E greu să lucrezi fierul de unul singur.
Transmite-i salutări lui Egwene.
Ce cauți aici? Toată lumea e la han.
Am auzit că nici n-ai fost la ceremonia ei.
Te iubesc.
Știu.
Mamă? Ce cauți aici?
Ce caută toată lumea.
Unde-i tata?
Unde-l poate vedea tot târgul. Nemernicul!
Cine stă cu fetele?
Porcul!
Hai! E timpul să mergi acasă.
- Mă duc unde vreau eu! - Te rog!
Mattie, mama e iar bolnavă?
- Sunt bine, jigodie mică! - N-are nimic. Nu-ți face griji!
O să ajungi ca taică-tău.
Știu sigur.
Un nenorocit, ca el.
Hei...
Ce-ar fi să dormiți cu mine în noaptea asta, nu cu mama și tata?
Bine. Haide!
O mie de războaie s-au prăvălit peste tărâmurile din vale,
iar cei din Ținutul celor Două Râuri n-au de ce
să-l bage în seamă pe ăsta mai mult.
Războiul înseamnă proști care ucid alți proști pentru cauze prostești.
Aes Sedai nu poartă războaie.
Ele trag sforile lumii din Turnul Alb.
Și, dacă una dintre ele e aici...
O să sărbătorească Bel Tine mâine, ca noi toți.
Rand, Egwene, spălați voi vasele!
Sigur că da.
M-ai evitat.
Sau am așteptat să fii singur.
Cum a fost azi?
- Știi că nu pot vorbi... - Dar sunt eu.
Poți măcar să-mi spui dacă a fost bine sau rău.
A fost...
bine.
Iartă-mă! Mă gândesc la ce a zis Nynaeve...
Tata spunea
că îți aduceam fructe de pădure culese de mine.
Când eram mic.
Ca un cățeluș îndrăgostit.
Ce drăguț!
Ai ținut-o în buzunar toată ziua?
Poate.
Vino încoace!
Ar putea fi mai caldă.
- Sunt impresionată că au și atât. - Ar putea fi mai caldă.
E mai bine așa?
Mult mai bine.
Ce e?
Crezi că e unul dintre ei?
Care anume?
M-ai lăsat să adorm.
Te porți de parcă puteam face ceva.
Ce s-a întâmplat azi?
Nu azi s-a întâmplat, ci mai demult.
Nynaeve m-a rugat să devin ucenica ei.
Să învăț ca să devin Meștereasă cândva.
- Poftim? Nu... - M-a rugat.
Nu i-am dat niciun răspuns.
Serios?
Crede că aș putea învăța să ascult vântul, dacă lucrez cu ea.
Meșteresele au viață singuratică.
N-au soț.
N-au copii.
Ar trebui să mă duc la culcare.
Rand.
Vrem dulciuri...
Bel Tine fericit!
Nu, nu primiți dulciuri.
E prea devreme pentru micul dejun?
Nu e niciodată prea devreme pentru pâine de la mama ta.
A plecat înainte să mă trezesc.
Mat Cauthon, cel mai bun și cel mai sărac client al meu.
Se pare că sunt singurul tău client.
Ce mi-ai adus anul ăsta?
Vai... Din păcate, nu e aur veritabil.
Ba da. Valorează cel puțin trei mărci.
Tot ce se poate. Dar o s-o pot vinde aici, în târg?
- Îți dau o marcă. - Două.
Jumătate de marcă.
Îți dau trei lampioane. Consideră-te norocos!
Ești un nemernic, Padan Fain.
Mi-a făcut plăcere, ca întotdeauna.
N-ai dormit astă-noapte.
Crezi că un Făr'-de-Ochi e deja aici?
Atunci, amândoi avem treabă azi.
Bănuiam că te găsesc aici.
Știi la ce mă gândesc când vin aici?
Mă gândesc la viața mea...
în Ținutul celor Două Râuri.
La casa pe care o s-o ridic.
La soția pe care o s-o am.
La copiii mei alergând prin pădurile alea, cum făceam și eu.
- O să... - Știu.
Știu deja.
Cică ești om de frunte în târgul ăsta, Meștereasă, iar tu faci curat.
Bazinul ăsta e sacru. E o onoare să-l curăț.
- Ce cauți aici? - Voiam să mă plimb.
- În Ținutul celor Două Râuri? - Asta pot să te întreb și eu.
Nu ești de prin partea locului, nu?
Fosta Meștereasă te-a adus aici când erai un prunc.
Un prunc ai cărui părinți muriseră.
Dar nimeni nu mai știe bine când. Asta e problema cu târgurile astea mici.
Nimeni nu consemnează nașterile sau morțile.
Asta nu înseamnă că nu ne amintim.
Fosta Meștereasă, femeia care m-a crescut...
când avea doar 13 ani și-a dat seama că poate asculta vântul.
S-a dus la Turnul Alb.
A mers pe jos...
de aici.
I-a luat luni întregi.
Când a ajuns acolo,
surorile tale s-au uitat la hainele ei zdrențuite,
i-au auzit accentul de țărancă
și au alungat-o.
Era micuță, dintr-un târg mărunt,
dar a ținut minte asta până a murit.
Și eu, la fel.
Lumea spune că ești prea tânără ca să fii Meștereasă, dar nu sunt de acord.
Cred că ești puternică. Chiar dacă ai cosița
de doar un an sau doi.
- De cinci ani. - Deci ai 25 de ani?
- Sau 26? - Nu înseamnă că nu-mi pot face treaba.
Și, orice ai crede, treaba mea e să apăr târgul.
Și de tine, la nevoie.
Plimbare plăcută!
Salutare, băieți!
A mai trecut un an în mizeria asta.
În regulă... Spune tot!
Ce să spună?
- Nimic. - Pe naiba!
- S-a întâmplat ceva cu Egwene? - Ce s-a întâmplat?
Așa de rău e?
Auzi?
Sună... nefiresc.
Ce înseamnă?
Nu știu.
N-am mai auzit așa ceva.
Mat, am văzut că norocul n-a fost de partea ta aseară.
Eu și Rand am pus mână de la mână.
Să cumperi lampioane pentru fete.
Ne descurcăm noi.
- Mulțumesc. - Ar trebui să plec acasă.
- Nu sta prea mult pe munte! - Bine.
Poate ar fi bine să mergem la Bel Tine. Să aprindem o lumânare pentru ea.
Ideea e să-i îndrumăm spiritul înapoi către noi.
Nu contează unde facem asta.
Cât durează până când Roata Timpului
readuce înapoi în lumea asta spiritul unui om?
Aș vrea să știu, dar nu degeaba nu ne amintim viețile anterioare.
Nu putem decât să luăm tot ce e mai bun din viața care ni se oferă.
Și să ne găsim alinare în ea.
Căci, orice s-ar întâmpla, orice durere am înfrunta,
orice suferință,
chiar și moartea...
Roata se învârte mai departe.
Veșnic.
Încercăm iar.
Poate ne iese un pic mai bine decât data trecută.
Haide! Dacă vrem ca sufletele celor dragi
să se întoarcă aici,
să le arătăm că au pentru ce să se întoarcă.
Haide!
Pieritul e însoțit de troloci.
Cu zecile. Trebuie să plecăm imediat.
Știi care dintre ei e?
Nu.
Tom? Ce s-a întâmplat?
Ascunde-te!
Nynaeve, ce se petrece?
Ce sunt ăștia?
- Stai! - Stai!
Cine sunt?
Mamă, tată! Unde sunt fetele?
- Erau aici. Am... - Unde sunt fetele?
Ajutor!
Apasă!
Gata.
Gata. S-a oprit.
Mulțumesc.
Tată! Ce-i ăsta?
Rand! Fugi!
Tată!
Hei! Aici!
- Tată? - Ești teafăr?
- Da. - E un troloc.
Trebuie să pleci de aici.
Trebuie să pleci.
- Du-te! - Nu. Te duc la Nynaeve.
Sfântă Lumină!
Vrei un ospăț adevărat? Hai că-ți dau eu!
Fugiți!
Ia-mă de mână! Hai!
Fugi, Laila!
Fugi!
Mattie! Ajutor!
Hei!
Gata, sunt aici. Sunt aici.
Nu vă temeți! Mai știți când ne-am jucat de-a v-ați ascunselea?
La stejarul cel mare din pădure. Să mergem!
Nynaeve!
Nu!
Nu, Laila! Nu... Laila, nu!
Uită-te la mine!
Nynaeve!
- Haide! - Nynaeve, nu!
Sunt prea mulți.
Lumină, dă-mi putere!
Egwene...
Slavă Luminii!
Tata... are nevoie de ajutor.
Unde e Nynaeve?
Nu mai e.
Poți să-l ajuți?
Repede!
- Copiii mei. - Mamă!
Fetițele mele.
- Sunteți nevătămate. - Mami!
Slavă Luminii!
Perrin!
E otravă de troloci.
La o zi după ce ai venit, au apărut arătările astea.
Caută același lucru ca și mine.
Pe voi.
Pe voi patru.
Acum 20 de ani, o femeie a venit la Turnul Alb.
O Aes Sedai născută cu ochi atât de albi, încât nu vedea nimic.
Dar tot zărea frânturi din mișcarea Roții.
Cel Întunecat se trezește.
Deja îi auzim șoaptele în cotloanele minții.
Dar cineva o să i se poată împotrivi.
Dragonul a renăscut.
Și e unul dintre voi.
Ești nebună de legat.
Moiraine.
- Ce sunt ăștia? - Armata Celui Întunecat. Alți troloci.
Cel puțin trei sute.
- Cum au ajuns așa repede? - Adu caii!
- Nu puteți pleca! - Voi patru veniți cu mine.
Viața voastră n-o să fie așa cum credeați.
Ați trăit prea mult în munții ăștia,
prefăcându-vă că ce se întâmplă în restul lumii n-are cum să vă afecteze.
- Nu putem pleca. - Pe voi vă vor.
O să vă urmărească.
Dacă rămâneți, o să vină aici.
N-o să lase niciun suflet în viață.
Iar eu nu pot să-i opresc.
Singura noastră șansă e să ajungem la Turnul Alb
și la surorile din Aes Sedai.
N-avem timp de pierdut. Plecăm acum!
Roata Timpului se învârte, iar Vârstele vin și trec,
lăsând amintiri care devin legende.
Legenda se transformă în mit,
dar chiar și mitul e de mult uitat
când Vârsta care i-a dat naștere se întoarce.
Într-o Vârstă, numită A Treia de unii,
un vânt s-a înălțat în Munții de Negură.
Vântul n-a fost începutul.
Nu există începuturi sau sfârșituri în învârtirea Roții Timpului.
Dar ceva avea să înceapă.
Subtitrarea: Robert Ciubotaru
Redactor Anca Tach