Världen är fallen.
För många, många år sedan trodde män med stor medfödd kraft
att de kunde tillfångata själva mörkret.
Arrogansen.
När de misslyckades kokade haven, bergen slukades,
städer brann
och kvinnorna i Aes Sedai blev kvar för att städa upp resterna.
Dessa kvinnor mindes en sak framför allt annat,
mannen som orsakade Världsfallet.
Och honom kallade de Draken.
Nu har den mannen fötts på nytt.
Vi vet inte var, eller av vem, om han har återfötts som flicka eller pojke.
Det enda vi vet med säkerhet är att barnet blir myndigt nu
och vi måste hitta personen...
...innan mörkret gör det.
Skynda er!
Stanna!
Stanna, sa jag!
Vi kan inte dö så här.
Du kan bekämpa dem med Kraften.
Skada honom inte.
Det är inte hans fel.
Vem pratar du om? Det finns ingen annan här.
Galenskapen har redan drabbat honom.
Förstår du varför vi har kommit hit?
Det är en gåva.
Du borde tacka mig.
Denna kraft.
Den är avsedd för kvinnor... endast kvinnor.
Och när du rör den...
...förorenar du den.
Snälla.
Nej.
-Snälla du. -Systrar.
Jag ber. Nej!
Jag ber er!
Det är inte han.
Han föddes för 20 år sedan,
nästan på dagen som profetian om Draken återfödd förutspådde.
-Han kan röra Urkällan. -Det är inte han.
-Vart ska vi härnäst? -Till Tufloden.
Det går rykten om fyra Ta'veren där, alla i rätt ålder.
Gammalt blod rinner djupt i bergen.
Låt oss hoppas att de är redo för vad som kommer.
SAGAN OM DRAKENS ÅTERKOMST
Den här flätan påminner dig om att du är en del av oss,
och vi är en del av dig.
Att vara kvinna är att alltid vara ensam och aldrig vara ensam.
Så när mörkret omger dig
och du inte ser något ljus, känn på flätan
och kom ihåg att vi alla stod framför dig.
Vi står alla med dig.
Som Klokfru från Tufloden
är det en ära att välkomna dig till Kvinnocirkeln.
Var stark, Egwene.
Lita på floden.
Jag minns när den här vägen bara var en liten hjortstig
som slingrade sig nerför berget.
-Hur fick ni ullen till stan? -Vi bar den.
Och brännvinet?
Det stannade hemma. Din mamma kunde dricka.
Fler vargar nu.
Något har lockat ner dem från berget.
När du var liten
släppte vi ut dig i skogen ensam för att plocka bär.
Och du sparade alltid en korg bär i ladan för Egwene.
Låter som om jag var en riktig mes.
Coplins och Congers var oroliga
att vi skulle bli utan äppelbrännvin denna Bel Tine.
De ska inte minnas en minut av det.
Okej, mina herrar och dam,
jag vill tacka er alla för att ni stått ut med mig ikväll.
Det var nog inte lätt att ge ifrån er alla era pengar, men...
-Nästa gång vinner du, Mat. -Nästa gång? Vad sägs om just nu?
-Någon? -Du har inget kvar att satsa.
Kom igen, sitt ner.
-Hur mår du? Hur mår tjejerna? -Du kan låna mig.
Ett spel. Vi tre. För gamla tider, okej?
-Kom igen. Vi pratar. -Om vad?
Du är gift. Ditt liv är över. Och Rand trånar efter Egwene,
frusen i bergen, med bara fåren att värma sig med.
-Har du hört? -Hört vad?
Några gick ner till Taren Ferry med ull förra veckan.
Staden var full av soldater på väg söderut.
-Varför? -De sa att det var krig i Ghealdan.
I Ghealdan? Vem bryr sig?
-Berättade Calle Coplin detta? -Hurså?
Hon skulle kunna pissa i din mun och skylla på regnet.
Så kom igen, vi spelar.
-Inte? -Nej.
Nej? Okej då.
Jag har fått nog av er.
Danya?
-Hur mycket förlorade han idag? -Jag vet inte.
Men det var mer än tillräckligt.
Min flicka, du är tillbaka.
Jag var orolig för att...
Kom. Vi förlorar pengar för varje hand som är tom.
Nej. Du dricker med oss ikväll.
Marin! En drink till din dotter!
Skål, allihopa.
-Skål! -Skål!
Hur gick ceremonin idag?
Vet inte, faktiskt. Vi har inte pratat än.
-Hon har nog bara fullt upp. -Ja. Så är det säkert.
Ange ert namn, främling.
Lan Mandragoran.
Det här är Moiraine.
Min dam, kan jag hjälpa er?
Vi behöver stall åt hästarna och ett rum för natten.
Två sängar och rena lakan är allt vi behöver.
Naturligtvis, Moiraine Sedai.
Aes Sedai?
Om ni följer med här.
Hon ser ut som en vanlig människa.
-Jag vet inte... -Tyst.
Vem vet vad hon kan höra.
Hon kanske är på väg mot kriget i söder?
I berättelserna sägs det att en Aes Sedai kan vända striden på egen hand.
Jag bryr mig inte om vart hon ska.
Men alla är nöjdare och säkrare när hon är här.
Var är Laila? Förmodligen i smedjan.
Järn är tungt att smida ensam.
Hälsa Egwene från mig.
Vad gör du här inne? Alla är på värdshuset.
De sa att du inte ens gick på hennes ceremoni.
Jag älskar dig.
Jag vet.
Mamma? Vad gör du här?
Samma sak som alla andra.
Var är pappa?
Där hela staden kan se honom. Horbock.
Vem är med flickorna?
Det svinet!
Kom igen. Dags att gå hem, mamma.
-Jag går vart jag vill! -Snälla du.
Mattie, är mamma sjuk igen?
-Jag mår bra, din lilla slyna. -Hon mår bra. Oroa er inte.
Du kommer att bli precis som din pappa.
Jag vet det.
Ett förbannat svin som han.
Hörni.
Vill ni sova hos mig inatt? Istället för mamma och pappa?
Bra. Kom då.
Tusen krig har rasat över markerna nerför berget
och Tuflodens folk har inte mer behov
att bry sig nu än tidigare.
Krig är bara dårar som dödar andra dårar för dåraktiga orsaker.
Aes Sedai krigar inte.
De drar i världens trådar från Vita tornet.
Och om en av dem är här...
Då ska hon få njuta av Bel Tine imorgon som vi andra.
Rand, Egwene. Kan ni göra färdigt disken?
Självklart.
Du har undvikit mig.
Eller bidat min tid tills jag får vara ensam med dig.
Hur gick det idag?
-Jag får inte prata om... -Det är jag.
Du kan åtminstone säga om det var bra eller dåligt.
Det var...
Bra.
Förlåt. Det är bara, jag tänker på något som Nynaeve...
Min pappa berättade
att jag brukade plocka korgar med bär till dig.
När jag var liten.
Som en kärlekskrank valp.
Det låter gulligt.
Har den legat i din ficka hela dagen?
Kanske.
Kom.
Kunde vara varmare.
-Jag är imponerad att de ens har det. -Det kunde vara varmare.
Bättre?
Mycket.
Vad är det?
Tror du det är en av dem?
Vilken?
Du lät mig somna.
Som om jag hade något att säga till om.
Vad hände där ute idag?
Det var det inte idag. Det var tidigare.
Nynaeve bad mig bli hennes lärling.
Att studera för att bli Klokfru en dag.
-Vad? Nej, du... -Hon frågade.
Jag svarade inte ja eller nej.
Jaså?
Hon tror jag kommer att kunna lyssna på vinden om jag jobbar med henne.
Det är ett ensamt liv att vara Klokfru.
Ingen man.
Inga barn.
Jag borde gå och lägga mig.
Rand.
Vi vill ha godis...
Glad Bel Tine. Glad Bel Tine.
Nej. Inget godis till er.
För tidigt för frukost?
Aldrig för tidigt för din mammas bröd.
Han åkte innan jag vaknade.
Mat Cauthon, min bästa och fattigaste kund.
Jag verkar vara din enda kund.
Så, vad har du till mig i år?
Oj då. Inte riktigt guld, tyvärr.
Jo det är det. Det är värt minst tre mark.
Möjligen. Men kan jag sälja det här i stan?
-Jag ger dig en mark. -Två.
En halv mark.
Du får tre lyktor och du har tur som får dem.
Du är en riktig jävel, Padan Fain.
Ett nöje, som alltid.
Du sov inte i natt.
Tror du att en av de Ögonlösa redan är här?
Då har vi båda jobb att göra idag.
Tänkte att du kanske var här.
När jag kommer upp hit, vet du vad jag funderar på?
Jag funderar över mitt liv här...
...i Tufloden.
Om huset jag ska bygga.
Om hustrun ska jag ha.
Om mina barn som springer i skogarna precis som jag gjorde.
-Jag ska... -Jag vet.
Jag vet redan.
De kallar dig en ledare i den här staden, Klokfru, men du städar.
Den här poolen är helig. Det är en ära att rengöra den.
-Vad gör du här? -Jag ville promenera.
-I Tufloden? -Jag kan fråga dig detsamma.
Du är inte härifrån, eller hur?
Den gamla Klokfrun tog med dig hit när du var liten.
Ett barn vars föräldrar gått bort.
Men ingen minns exakt när. Det är typiskt för dessa små städer.
Ingen registrerar någonting. Födelser, dödsfall.
Det betyder inte att vi inte minns.
Den gamla Klokfrun, kvinnan som uppfostrade mig...
När hon bara var 13 insåg hon att hon kunde lyssna på vinden.
Och hon gick till Vita tornet.
Hon gick...
...härifrån.
Tog flera månader.
Och när hon kom dit,
såg dina systrar hennes trasiga kläder,
hennes bonniga dialekt,
och de vände henne ryggen.
Hon var liten och från en liten stad,
men hon mindes till den dag hon dog.
Jag också.
Folk säger du är för ung för att bli Klokfru, men jag håller inte med.
Jag tror att du är stark. Även om du bara har haft flätan i,
hur länge, ett år eller två?
-Jag har haft den i fem år. -Så då är du 25?
-Tjugosex? -Men jag kan göra mitt jobb.
Och vad du än tror är det att skydda den här staden.
Från dig om jag måste.
Ha en fin promenad.
Skål, pojkar.
Klarade ännu ett år av den här skiten.
Okej. Ut med det.
Ut med vad?
-Ingenting. -Skitsnack.
-Har det hänt något med Egwene? -Vad hände?
Var det så illa?
Hör du det?
Det låter...fel.
Vad betyder det?
Jag vet inte.
Jag har aldrig hört något liknande.
Mat, du hade inte riktigt turen med dig igår kväll.
Så Rand och jag samlade ihop.
Till några lyktor åt flickorna.
Vi klarar oss.
-Tack. -Okej, jag borde gå hem.
-Stanna inte uppe på berget för länge. -Nej då.
Kanske borde vi vara på Bel Tine. Och tända ett ljus för henne.
Hela poängen är att vägleda hennes ande tillbaka till oss.
Det spelar ingen roll var vi är när vi gör det.
Hur lång tid tar det innan Tidens hjul
skickar tillbaka någons ande till världen igen?
Vet inte, men det finns säkert en orsak att man inte minns sina tidigare liv.
Vi kan bara göra det bästa vi kan med det liv som vi fått.
Och ta tröst från det.
Att oavsett vad som händer, vilken smärta vi möter,
vilken hjärtesorg,
även döden...
Hjulet fortsätter att snurra.
Alltid.
Vi försöker igen.
Kanske göra lite bättre än förra gången.
Kom igen. Om vi vill att våra nära och käras själar
ska hitta tillbaka hit,
måste vi visa dem något som är värt att återvända för.
Kom igen!
Myrddraal med Trollocker.
Dussintals. Vi måste härifrån.
Vet du vilken av dem det är?
Nej.
Tom? Tom, vad är det?
Tack skydd!
Nynaeve, vad händer?
Vad är de?
-Vänta! -Vänta! Vänta!
Vilka är de?
Mamma, pappa. Var är flickorna?
-De var här. Jag... -Var är flickorna?
Hjälp mig! Hjälp!
Lägg tryck på det.
Där.
Så där. Det har slutat blöda.
Tack. Tack...
Pappa! Vad är det där?
Rand! Spring!
Pappa!
Hallå! Här borta!
-Pappa? Pappa? -Är du okej?
Jag är okej. Det är en Trollock.
Du måste härifrån.
Du måste gå.
-Gå. -Nej. Jag tar dig till Nynaeve.
Kära Ljus!
Vill du ha en riktig fest? Kom och ta för dig bara.
Gå! Gå!
Ta min hand! Gå!
Spring, Laila! Spring!
Spring!
Matty! Hjälp oss!
Hallå!
Det är okej. Jag har er nu. Jag har er.
Oroa er inte, okej. Kommer ni ihåg när vi lekte kurragömma?
Stora eken i skogen. Kom.
Nynaeve! Nynaeve!
Nej!
Nej, Laila. Nej... Laila, nej.
Titta på mig. Se på mig.
Nynaeve!
-Kom igen. Kom, kom. -Nynaeve, nej!
De är för många.
Ljus, ge mig styrka.
Egwene...
Tacka Ljuset.
Min pappa...han behöver hjälp.
Var är Nynaeve?
Hon är borta.
Kan du hjälpa honom?
Fort.
-Mina barn. -Mamma!
Mina små flickor.
-Ni är okej. -Mamma!
Tack Ljuset.
Perrin!
Det är Trollock-gift.
Ni dyker upp, och nästa dag händer detta.
De är här av samma anledning som jag.
För er.
För er fyra.
För tjugo år sedan fanns en kvinna vid Vita tornet.
En Aes Sedai född med ögon så vita att hon inte kunde se någonting.
Ändå såg hon glimtar av Hjulet som snurrade.
Den Svarte håller på att vakna.
Hans viskningar finns redan i våra bakhuvuden.
Men det finns en som kan stå emot honom.
Draken har fötts på nytt.
Och det är en av er.
Du har helt tappat förståndet.
Moiraine.
-Vad är det? -Den Svartes armé. Fler Trollocker.
Minst tre hundra.
-Hur kom de hit så snabbt? -Hämta hästarna.
-Ni får inte gå. -Ni följer med mig. Alla fyra.
Ert liv kommer inte att bli som ni trott.
Ni har levt för länge här bland bergen
i tron om att det som händer i världen inte påverkar er.
-Vi kan inte bara lämna. -De är ute efter er.
De kommer att följa er.
Och om ni stannar här är det hit de kommer.
De lämnar ingenting och ingen kvar.
Och jag kan inget göra för att stoppa dem.
Vår enda chans är att nå Vita tornet
och de andra systrarna i Aes Sedai.
Det finns ingen tid. Vi far nu.
Tidens hjul snurrar och tidsåldrarna kommer och går,
och efterlämnar minnen som blir legender.
Legenden bleknar till myt,
till och med myten är sedan länge glömd
när den Ålder som födde den återkommer.
I en Ålder, som av vissa kallas Tredje åldern,
steg en vind i Dimmornas berg.
Vinden var inte början.
Det finns varken början eller slut på Tidens hjul.
Men det var en början.
Undertexter: Ika Forssell
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir