Mørkets herre vågner.
Men der vil være en, der kan modsætte sig ham.
-Hvorhen nu? -De to floder.
Der går rygter om fire Ta'veren derfra med den rigtige alder.
Nynaeve tror, at jeg vil kunne lytte til vinden, hvis jeg arbejder med hende.
Det er et ensomt liv at være en Visdom.
Jeg elsker dig.
Det ved jeg godt.
Kan du høre det?
Det lyder... Forkert.
I dukker op, og de kommer dagen efter.
De er her af samme grund som mig.
Dragen er blevet genfødt.
Og det er én af jer.
Vi tager afsted nu.
Fra overkommandøren.
For Deres sejr i dag.
Må De altid gå i Lyset.
Har du nogensinde smagt det her?
Der er en brutalitet ved retten.
Smagen kommer ikke kun fra fuglen,
dens knogler, næb og fødder kradser hul i munden på dig.
Ikke nok til at gøre ondt, kun nok til, at du bløder.
Vær ikke bange, pigebarn.
En Aes Sedai bør vide bedre end nogen,
at sommetider er brutalitet den eneste vej... Til nåde.
Hvor lang tid?
Ikke nok.
Så skal vi være hurtigere.
Stop.
Byen er lige deroppe. Men det er klogt at komme inden for murene.
Mure stopper ikke trollokker. De frygter kun dybt vand.
Så forstår jeg, at de lugter af pis.
I har vækket mig.
-Vi må krydse Taren med det samme. -Selvfølgelig, frue.
Min søn er her snart, og så...
Du får det dobbelte, når vi når den anden side.
Er det ikke forstået?
Du er ikke den slags kvinde, der tit hører ordet "nej."
Det er jeg ikke.
Kom. Hurtigt.
Hvad er de for nogen?
Mørkets tjenere. Falmens ryttere.
En falme kan tvinge en trollok til det meste,
men ikke at krydse floden. Kom, vi tager dig med til den næste by.
Hvad? Nej! Min familie.
-Der er ingen vej tilbage nu. -Min søn er på vej.
Han kommer om et øjeblik! Hjælp mig. Vi kan ikke efterlade ham.
Sejler du tilbage, kan de forfølge os. Det får du ikke lov til.
Nej! Det er den eneste måde at få min søn over.
Hvidkåberne har ret.
-Aes Sedai er uhyrer! -Stop!
Lad være!
Hjælp!
-Vi må hjælpe ham. Han er... -Han er væk.
Det her vil sinke dem, ikke stoppe dem.
Vi kan slippe fra dem, før de finder en overgang,
men vi skal være hurtige.
-Kom. -Kom. Afsted.
Vi slap fra dem.
Vi finder et sted at hvile, mens vi kan.
Vær forsigtig.
Der er farligere ting end trollokker i denne verden.
De har brug for deres styrke.
Det har du også.
Og forestil dig, hvis Nynaeve var her.
Hun ville bruge al sin tid på at diskutere med Aes Sedaien.
Hun ville gøre Moiraines liv elendigt.
Jeg så det.
At Nynaeve blev taget.
En af de tingester tog hende og kastede hende væk, som var hun intet.
Med noget så hurtigt
lover jeg dig, at hun intet mærkede.
Vi har brug for en plan.
I så, hvad Moiraine gjorde ved færgemanden. Sæt, vi går over stregen?
Sæt, hun har ret?
Hvis én af os er Den genfødte drage,
den mægtigste kanalisator nogensinde?
Moiraine sagde, at trollokkerne kom efter os. De fulgte efter os, da vi red.
Hold nu op. Hvem ved, hvad sandheden er?
De siger, den sidste Drage ødelagde verden, men den næste vil redde den.
Jeg har hørt, at Dragen har vinger.
Jeg kan ikke se så meget som en fjer på jer.
Glem, hvad I har hørt om Dragen.
For hun eller han vil være alle de ting og ingen af dem.
Sov nu. I får brug for det. Vi fortsætter ved daggry.
Det er okay.
Kom. Sid ned.
Vil du dræbe os ligesom færgemanden?
Hvad ved du om De tre løfter?
Det er løfter, som Aes Sedai svor
ved Arthur Høgevinges belejring af Det hvide tårn.
Og hvad er de?
-Ikke at dræbe, ikke at lyve. -De præcise ord?
Ord er vigtige, og måden vi bruger dem på.
Jeg ved det ikke.
Ét, intet ord at sige, der ikke er sandt,
To, intet våben at lave med hvilket en person kan dræbe en anden.
Tre, og aldrig at bruge Den ene kraft som et våben
på nær i det sidste forsvar af eget,
hendes vogters eller en anden Aes Sedais liv.
De løfter er bundet til Den ene kraft.
Det er ikke, fordi vi ikke bryder dem. Vi kan ikke bryde dem.
Jeg dræbte ikke færgemanden.
Han spildte sit eget liv på en tåbelig sag.
Han prøvede at nå sin familie.
Hvis jeg havde ladet ham tage færgen og krydse floden,
hvad ville der så være sket?
-Så havde trollokkerne dræbt ham. -Ja. Og så?
-Fulgt efter os. -Præcis.
Din indre kraft er den mindste del af din styrke.
Det er dit sind, og hvordan du bruger det,
der vil betyde meget mere i de kommende slag.
-Kraften i mig? -Hvad kalder du den?
En visdoms evne til at forudsige vejret.
Jeg lytter til vinden.
Kvinder over hele verden har forskellige navne for det.
Men det er det samme.
Det er det samme for os alle.
Én ting. Én kraft.
Og kvinder, som du og jeg,
er heldige nok til at kunne røre den.
-Jeg er ingen Aes Sedai. -Men det kunne du være.
At røre Kilden kommer til dig, om du ønsker det eller ej.
Kig på stenen.
Se dens overflade.
Den er klar og uigennemsigtig, som vandet i en flod.
Forestil dig, at du flyder i floden.
Når vandet bevæger sig, så lad det føre dig med.
Ingen tanker. Bare lad dig selv drive.
Ryd dit sind for alt.
Der er ingen skov. Der er ingen sult, ingen udmattelse.
Der er kun stenen og lyden af brusende vand.
Lad det føre dig med.
Overgiv dig. Lad dig drive med.
Driv.
Jeg troede...
...at jeg kunne mærke noget, men...
De første to? Det var mine.
Den sidste? Det var din, og din alene.
Du lytter ikke til vinden, Egwene.
Vinden lytter til dig.
-Undskyld, jeg... -Det er okay.
Jeg vil bare...
Jeg kom herud for at være alene.
-Egwene, jeg... -Det er okay.
Jeg forstår det.
Perrin!
Perrin.
Har du det godt?
Tror du, vi vender tilbage?
Hjem?
Nej.
-Hvordan... -Så du dem også?
Men det var en drøm.
Har du gjort det her?
Har du anbragt det i vores drømme?
Hvem så det her?
Hvem? Jer alle?
-Hvad så I? -Flagermus.
Deres halse brækkede i luften.
Som om nogen havde fat i dem.
Jeg kunne mærke knækket.
Var der nogen i jeres drøm?
Talte nogen til jer?
Der var en mand. Med glødende øjne.
Men han sagde ikke noget.
Hvis det sker igen, fortæller I mig det straks.
Drømme har magt.
Mere, end I aner.
-Hvad betyder det? -Kom.
-Hestene er udhvilede. -Nej!
Hvor skal vi hen?
Østpå. Til overgangen ved Hvidebro.
-Og så? -Og så til Det hvide tårn.
-Det har jeg sagt. -Og hvad så?
Hvorfor skulle vi stole på dig?
Der er måske et sted til Egwene.
Men hvad laver en mand i Det hvide tårn?
Ud over at blive stikirenddreng for Aes Sedai?
Så gør, som du vil.
Hvorfor tror jeg ikke på, at du giver mig lov til det?
Jeg er løbet tør for tålmodighed... Og tid.
Du fik da en reaktion ud af hende.
Tilfreds?
Gør, som I vil.
Én samtale.
Én samtale, og så er du er på hendes side?
Hvad lovede hun dig i går aftes?
At du er den udvalgte?
Tror du virkelig, hun er bedre, end hvad vi har i hælene?
Selvfølgelig gør jeg det.
De uhyrer dræbte Nynaeve og Laila og halvdelen af vores kære.
Moiraine har kun beskyttet os og prøvet at holde os i sikkerhed.
Kan du ikke se, hvor bleg og svag hun bliver?
Hun bruger Den ene kraft på at styrke os
på bekostning af sin egen.
Og hun gør det, selvom du er en stædig skiderik.
Jeg ville også efterlade dig.
Det har du allerede gjort.
Vær nu ikke et fæ.
Vi har hinanden, ingen andre.
Du har ret. Du har ret angående Moiraine.
Hun gør ikke det her for vores skyld.
Hun har en grund til at holde os i live,
og så snart den grund er væk, er vi så godt som døde.
Indtil da, damen skyder ildkugler,
så lad os stå på god fod med hende.
Kommer du?
Hvidkåber.
Tal ikke, hvis I ikke bliver spurgt,
og prøv at besvare spørgsmål så sandfærdigt, som I kan.
Nævn ikke Det hvide tårn eller Aes Sedai.
Jeg er en frue fra et faldent hus. I er i min varetægt.
God eftermiddag.
Hvis I vil være så venlige at stige ned.
-Er I på vej til Hvidebro? -Ja.
Jeg har en søster i byen, som, vi håber, vil lade os blive.
Det er en farlig tid at rejse i.
Krigen sydpå,
og Aes Sedai nærmer sig fra Det Hvide tårn.
Krige og hekse vedrører os ikke.
Vi leder bare efter et sted at overnatte i sikkerhed,
før lyset svinder.
Så må I hellere komme videre.
Undskyld.
Hvis I vil føje mig et øjeblik til,
har vi en af udspørgerne med i dag.
Han vil være grundig, men kort.
De, der søger passage gennem vores land,
skal... Afhøres tilstrækkeligt.
Det er ikke jeres land.
Lysets børn bestemmer, hvor mænd går i lyset.
-Hvor sagde du, du kom fra? -Det gjorde jeg ikke.
Men jeg er fra Grænselandet.
Hvor mænd holder hænderne for sig selv eller mister dem.
Gennemsøg hestene.
Det siges, at Det hvide tårn har udsendt otte søstre
til at håndtere Logains hær sydpå.
De kan ikke lade være med at blande sig i andres sager,
og de andre ender som regel med at dø.
Undskyld. Jeg har et sår.
Smerten...
-Det læges ikke så godt. -Hvad er der sket?
Du ville ikke tro mig, hvis jeg sagde det.
Det var et uhyre.
To og en halv meter høj med en mund som et vildsvin.
En gruppe af dem løb den landsby, vi var i, over ende.
Var det i Grænselandet?
Nej. Vestpå, nær Tågebjergene.
Må jeg se dit sår, frue?
Trollokker så langt sydpå?
Mørkets herres øje er virkelig over os.
Hvad hed byen?
Taren Ferry.
Der var mange sårede.
Måske kan I hjælpe dem.
Vi Børn forsøger at undgå Aes Sedai, når vi kan.
Når du kommer til Hvidebro, så find en.
Kun en af de kvinder kan helbrede det sår.
-Lyset være med dig. -De har intet.
Lyset er altid med dig. Det behøver ingen instruktion.
Jeg glemmer ikke jeres ansigter, hvis vi mødes igen.
Herre, jeg tager en trop udspørgere med sydpå.
Men trollokkerne er på vej vestpå.
Du er tiltænkt kamp. Vi udspørgere har et højere formål.
Fremad, mænd.
Få hende frem.
Du sagde, at du ikke kunne bryde De tre løfter.
Det kan jeg ikke.
-Det gjorde du i dag. -Gjorde jeg?
Ham Hvidkåben. Du løj for ham. Du kan selv helbrede såret.
Vi kan kun helbrede andre, ikke os selv. Det er derfor, vi normalt rejser sammen.
Har du en søster i Hvidebro?
Alle Aes Sedai er mine søstre.
Vi vil altid fortælle sandheden.
Måske bare ikke den sandhed, du tror, du hører.
Så lyt godt efter.
Vi går i vores fædres fodspor
På stien skabt af vores mødre
De fødte landet med deres blod
For længe siden
Syng
Syng om Manetheren
Græd
Græd over Aemons blod
Græd
Græd over Manetheren
For længe siden
Det er godt at huske Manetheren.
Det er bare en sang.
Jeg aner ikke, hvad Manetheren er.
På Det gamle sprog betyder Manetheren "Bjerghjem."
Det var engang navnet på det sted, I kalder De to floder.
Under trollokkrigene
var Manetherens hær lille, men stærk.
En torn i Den mørke herres hånd.
Så han sendte alle sine styrker for at knuse den.
Men da den enorme hær ankom,
stod bjergets kvinder og mænd foran den
med flodens mest lavvandede udløb bag sig, klar til kamp.
Deres konge, Aemon, som i sangen,
havde sendt besked til de naboer, de havde kæmpet for i fortiden,
og de blev lovet hjælp, hvis de kunne holde stand i tre dage.
Og det gjorde de på en måde.
Mod den monstrøse hær holdt de stand i en time,
så en anden og en tredje.
I tre dage kæmpede de,
og selvom landet blev en slagtergård,
krydsede ingen trollok floden.
Men den tredje nat var der ikke kommet hjælp.
Så de kæmpede videre alene.
I seks dage. I ni.
Og på den tiende dag vidste de det.
De vidste, der ikke kom hjælp.
Fra byen beordrede dronning Eldrene sit folk
til at tage børnene og søge tilflugt i bjergets fæstninger.
Mange af dem drog ikke i sikkerhed,
men kæmpede med hæren for deres hjem.
De opgav ikke et eneste stykke jord, før det var vædet af blod.
Men på den trettende dag
var Manetherens hær væk.
Dronning Eldrene følte sin mand dø.
Drevet af sorg rakte hun ud
og kastede Den ene kraft mod trollokhæren.
En orkan af ild fejede ind over landet.
Den mørke herres hær løb som vanvittige.
Men de var ikke hurtige nok, for flammerne fangede dem og opslugte dem.
Men Eldrene havde tappet mere af Den ene kraft,
end nogen kvinde kunne håbe på.
Og den brændte hende op indefra.
Men børnene og deres værger, der havde gemt sig i bjergene, var reddet.
Der var intet tilbage af deres gårde, deres landsbyer eller deres storslåede by.
Men de vendte tilbage.
Og de holdt fast i deres land.
Og derfor lyder sangen: "Græd.
"Græd. Græd for Manetheren. Græd, for hvad der er tabt for evigt."
Det gamle blod er dybt rodfæstet i jer.
Husk det.
I får brug for det i den kommende tid.
Vi kan hvile os her i nat. Jeg har ikke set tegn på trollokker i dagevis.
Måske er det, fordi vi er tæt på Shadar Logoth.
Er det bevidst?
Det er for farligt i Skyggebyen.
-Der kan vi ikke tage hen. -Ham Hvidkåben.
Tror du, han dræbte de andre?
Så du ikke mine søsters ringe?
Syv nu.
Han er ikke den eneste, der mødte et ansigt, han vil huske.
Hvil dig. I morgen finder vi en søster, der kan helbrede dig.
-Vil du tale om det? -Om hvad?
-Kom nu, Rand. -Hvad vil du have?
Skal jeg bare gå tilbage til, hvordan alt var før?
-Nej, jeg... -Fordi vi ikke kan. Du traf dit valg.
Forstår du det ikke?
Jeg skal ikke være Nynaeves lærling, for hun er død, og det er Laila også.
Og her er vi, langt fra alt,
jagtet af de uhyrer, der slog dem ihjel,
og du vil end ikke se på mig.
Og jeg vil bare have, at du ser på mig.
Og ikke hader mig.
Andet har jeg ikke brug for.
Jeg kunne aldrig hade dig.
Bliver hun rask?
Hun har brug for søvn.
Det har I alle.
Vi skal afsted. Vågn op. Hurtigt. De har fundet os.
Du er nødt til at vågne, Moiraine.
Bær hende. Hun kan ikke bevæge sig. Vi må få hende væk herfra.
-Rid! -Hvorhen?
Østpå. Til den faldne by Shadar Logoth. Rid! Nu!
-Rolig. -Hvad er der galt?
-Rolig. -Det ved jeg ikke. Hun stoppede bare.
-Rolig. -Bela, kom nu.
Hvad er det?
Vent, se. Trollokker. Hvorfor står de bare der?
Kom. Trollokkerne følger ikke efter os indenfor.
Lyt.
Der er ingen fugle.
Der er ingen insekter.
Der er intet.
Hun trækker knap nok vejret.
Vi bliver her.
Hun skal holdes varm.
Moiraine.
Shadar Logoth. Det lyder som Det gamle sprog.
Det betyder "Ventende skygger."
Men den blev engang kaldt Arindhol.
Under trollokkrigene var det den rigeste,
mægtigste by i verden.
Da verden havde brug for dem, byggede de deres mur uden port,
murede sig inde og lod menneskets andre nationer brænde.
Det var folk her i byen, der lovede Manetheren hjælp,
og det var dem, der lod dem dø.
Da trollokkrigene sluttede, kom overlevende hertil for mad og ly.
Da de bankede på, var der intet svar.
Da de endelig brød gennem muren, var der ingen indenfor.
De sagde, at ondskab voksede ud af byens hjerte
og fortærede alt og alle.
Byen har været forladt siden.
End ikke trollokker vil sætte fod bag de her mure.
Et par ting.
Ét, det er mere, end du har sagt hele dagen og formentlig nogensinde.
Og to, hvorfor i Lysets navn tog du os så med herhen?
Rør ikke ved noget.
Spis kun den mad, I selv har med.
Du bør få den her.
Laila har lavet den.
Hun sagde altid, at hun ikke lavede våben. Hun lavede værktøj.
Jeg har nok brugt den tusind gange til at skære æbler eller snitte træ,
før jeg havde brug for at forsvare mig med den.
Men den blev holdt skarp og ren,
så hvis jeg nogensinde fik brug for den,
ville den være klar.
Men den er stadig et værktøj.
Til at redde mit liv
eller en af mine kæres liv.
Og hun mente, det nok ville blive dig.
Hun tænkte nok, at hvis du endte i knibe,
ville det nok være min skyld.
Men når ret skal være ret,
kan jeg ikke se, at nogen kan bebrejde mig for det her.
Tak.
Pigerne skal nok klare sig.
Mine forældre ser til dem hos dig.
Også Rands og Egwenes.
Det ved jeg godt.
Hvad er det?
Det er okay. Jeg er her.
Hvor er vi?
Du har dræbt os alle.
Hvad i Lysets navn?
Lad os komme væk.
Løb! Jeg finder jer.
Kom nu, Rand!
Kom nu!
Der!
-Hvorhen? -Det ved jeg ikke.
Her. Kom!
Venstre!
-Løft mig op. -Kan du ikke løfte mig?
Kom nu.
Ja.
Skynd dig.
Skynd dig!
Rand, kom nu! Nu!
Rand!
Nu!
Kom.
Er du klar?
-Kom. -Vent, vi kan ikke gå uden dem.
Det kan vi sagtens.
-Rand! -Mat!
Rand!
Mat!
Hvis du ikke fører mig til dem lige nu, skærer jeg halsen over på dig.
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Toni Spring