‫אדון האופל מתעורר.‬
‫אבל יהיה אחד שיוכל להתנגד לו.‬
‫- מה היעד הבא? - שני הנהרות.‬
‫יש שמועות שיש שם ארבעה טא'וירן, כולם בגיל המתאים.‬
‫נאיניב, היא חושבת שאוכל להקשיב לרוח אם אעבוד איתה.‬
‫חייה של חוכמה הם חיים בודדים.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני יודעת.‬
‫את שומעת את זה?‬
‫זה נשמע... לא טוב.‬
‫את מגיעה, ואז היצורים האלה ביום למחרת.‬
‫הם הגיעו לכאן מאותה סיבה שאני הגעתי.‬
‫הדרקון נולד שוב.‬
‫והוא אחד מכם.‬
‫אנחנו יוצאים עכשיו.‬
‫מהלורד המפקד.‬
‫לכבוד הניצחון שלך היום.‬
‫מי ייתן והאור תמיד יאיר עליך, אדוני.‬
‫טעמת את זה פעם?‬
‫יש משהו ברוטלי במנה.‬
‫מפני שהטעם לא מגיע רק מהציפור,‬
‫עצמותיה והמקור שלה ורגליה פוצעים את חלל הפה.‬
‫לא עד כדי כאב, אך מספיק כדי לגרום לדימום.‬
‫אל תפחדי, ילדה.‬
‫אאס סדאי אמורה לדעת יותר מכולם‬
‫שלעיתים, ברוטליות היא הדרך היחידה... לחסד.‬
‫מחזור כישור הזמן‬
‫כמה זמן?‬
‫לא מספיק.‬
‫אז עלינו להתקדם מהר יותר.‬
‫עצרו.‬
‫העיירה שם בהמשך. אבל יהיה רעיון טוב להתבצר בין קירות.‬
‫קירות לא יעצרו טרולוקים. רק מים עמוקים מפחידים אותם.‬
‫לא פלא שהם מסריחים משתן.‬
‫טוב, הערתם אותי.‬
‫- אנחנו צריכים לחצות את הטארן מייד. - אין בעיה, גברתי.‬
‫בני יגיע עוד מעט ואז...‬
‫אתן לך סכום כפול כשנגיע בבטחה לצד השני.‬
‫לא הייתי ברורה?‬
‫את לא מסוג הנשים ששומעות לעיתים קרובות את המילה "לא".‬
‫אכן.‬
‫בואו. מהר.‬
‫מה הם?‬
‫משרתי האופל. רוכבי נמוגן.‬
‫נמוגן יכול לאלץ טרולוק לעשות את רוב הדברים,‬
‫אבל הם לא יחצו את הנהר הזה. בוא. ניקח אותך בבטחה לעיירה הקרובה.‬
‫מה? לא. לא! המשפחה שלי.‬
‫- כבר אין דרך חזרה. - הבן שלי כבר בדרכו.‬
‫הוא יגיע בעוד רגע. עזרו לי. אנחנו לא יכולים לנטוש אותו.‬
‫אם תחזור, תספק להם דרך לעקוב אחרינו. לא ארשה זאת.‬
‫לא! זאת הדרך היחידה להעביר את הבן שלי.‬
‫הגלימות הלבנות צדקו.‬
‫- אתן, האאס סדאי, אתן מפלצות! - עצור!‬
‫לא!‬
‫בבקשה!‬
‫- חייבים לעזור לו. הוא... - הוא איננו.‬
‫זה יאט אותם, לא יעצור אותם.‬
‫נוכל להיפטר מהם לפני שהם יגיעו למעבר אחר,‬
‫אבל עלינו להתקדם מהר.‬
‫- בואו. - בואו. קדימה.‬
‫נפטרנו מהם.‬
‫בואו. נמצא מקום מנוחה כל עוד זה אפשרי.‬
‫תיזהרו.‬
‫יש דברים מסוכנים יותר מטרולוקים בעולם הזה.‬
‫הם צריכים להתאושש.‬
‫גם את.‬
‫תארו לכם אילו נאיניב הייתה פה.‬
‫היא הייתה מתווכחת עם האאס סדאי בכל רגע אפשרי.‬
‫היא הייתה ממררת את חייה של מוריין.‬
‫ראיתי את זה.‬
‫את נאיניב נחטפת.‬
‫אחד מהיצורים האלה פשוט הרים אותה והשליך אותה כאילו היא לא כלום.‬
‫משהו מהיר כל כך,‬
‫אני מבטיח לך, היא לא הרגישה דבר.‬
‫אנחנו צריכים תוכנית.‬
‫ראיתם מה מוריין עשתה למשיט המעבורת. מה יקרה לנו אם נמרה את פיה?‬
‫מה יקרה אם היא צודקת?‬
‫אם אחד מאיתנו הוא הדרקון שנולד מחדש,‬
‫המתעל הכי חזק בכל הזמנים?‬
‫מוריין אמרה שהטרולוקים באו בשבילנו. כשעזבנו, הם באמת עקבו אחרינו.‬
‫היי, בחייך. מי יודע בכלל מה האמת?‬
‫אומרים שהדרקון הקודם שבר את העולם, אבל הדרקון הבא יציל אותו.‬
‫טוב, אני שמעתי שלדרקון יהיו כנפיים.‬
‫כשאני מסתכל עליכם, אני לא רואה אף נוצה.‬
‫תשכחו ממה ששמעתם על הדרקון.‬
‫כי היא או הוא יהיה כל הדברים האלה ואף אחד מהם.‬
‫עכשיו, תישנו. עוד תזדקקו לשינה. אנחנו יוצאים עם עלות השחר.‬
‫זה בסדר.‬
‫בואי. שבי.‬
‫תהרגי אותנו כפי שהרגת את משיט המעבורת?‬
‫מה את יודעת על שלוש השבועות?‬
‫אלה ההבטחות שהבטיחו האאס סדאי‬
‫כדי לשים קץ למצור של ארתור הוקווינג על המגדל הלבן.‬
‫ומהן?‬
‫- לא להרוג, לא לשקר. - הנוסח המדויק?‬
‫למילים יש חשיבות, ויש חשיבות לאופן השימוש בהן.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אחת, לא לומר מילה שאינה אמת.‬
‫שתיים, לא ליצור נשק שאדם יוכל להרוג בו את רעהו.‬
‫שלוש, לא להשתמש בכוח האחד כנשק,‬
‫פרט לצורך הגנה קיצונית ואחרונה על חייה,‬
‫או על חיי העוצר שלה או על חיי אאס סדאי אחרת.‬
‫השבועות האלה מחייבות מתוקף הכוח האחד.‬
‫זה לא שאנחנו לא מפרות אותן. אנחנו לא יכולות להפר אותן.‬
‫לא הרגתי את משיט המעבורת.‬
‫הוא בזבז את חייו למען מטרה מטופשת.‬
‫הוא ניסה להגיע למשפחתו.‬
‫אילו הייתי מאפשרת לו לחצות את הנהר במעבורת שלו,‬
‫מה היה קורה?‬
‫- הטרולוקים היו הורגים אותו. - כן. ואז מה?‬
‫- עוקבים אחרינו. - בדיוק.‬
‫הכוח שבתוכך הוא החלק הקטן ביותר מכוחך.‬
‫הראש שלך והאופן שבו תשתמשי בו‬
‫יהיו חשובים הרבה יותר בקרבות בעתיד.‬
‫- הכוח שבתוכי? - איך את קוראת לו?‬
‫למיומנות שבה ניחנות חוכמות לחזות את מזג האוויר.‬
‫אני מקשיבה לרוח.‬
‫נשים בכל העולם מכנות אותו בשמות שונים.‬
‫אך מדובר באותו דבר.‬
‫זה אותו דבר אצל כולנו.‬
‫דבר אחד. כוח אחד.‬
‫ונשים כמוך וכמוני,‬
‫התמזל מזלנו ואנחנו יכולות לגעת בו.‬
‫- אני לא אאס סדאי. - אבל את יכולה להיות.‬
‫המגע במקור יבוא אלייך, בין אם את מעוניינת בכך ובין אם לא.‬
‫תסתכלי על האבן.‬
‫תסתכלי על פניה.‬
‫הן צלולות ועכורות, כמו מים בנהר.‬
‫תדמייני את עצמך צפה בנהר הזה.‬
‫בעוד המים נעים, תרשי להם לסחוף אותך.‬
‫בלי מחשבות. פשוט תרשי לעצמך לרחף.‬
‫תנקי את הראש מהכול.‬
‫אין יער. אין רעב, אין תשישות.‬
‫יש רק אבן וצלילי מים זורמים.‬
‫תרשי להם לסחוף אותך.‬
‫תיכנעי. תרשי לעצמך לרחף.‬
‫תרחפי.‬
‫חשבתי...‬
‫חשבתי שהרגשתי משהו, אבל...‬
‫השניים הראשונים? הם היו שלי.‬
‫האחרון? הוא היה שלך, ורק שלך.‬
‫את לא מקשיבה לרוח, אגווין.‬
‫הרוח מקשיבה לך.‬
‫- סליחה, אני... - זה בסדר.‬
‫אני פשוט...‬
‫באתי לכאן כדי להיות לבד.‬
‫- אגווין, אני... - זה בסדר.‬
‫אני מבינה.‬
‫פרין!‬
‫פרין.‬
‫את בסדר?‬
‫נראה לך שנחזור יום אחד?‬
‫הביתה?‬
‫לא.‬
‫- איך... - גם אתה ראית אותם?‬
‫אבל זה היה חלום.‬
‫את עשית את זה?‬
‫הכנסת את זה לחלומות שלנו?‬
‫מי ראה את זה?‬
‫מי? כולכם?‬
‫- מה ראיתם? - עטלפים.‬
‫נשברה להם המפרקת, בזמן שהם עפו באוויר.‬
‫כאילו מישהו החזיק אותם בידיו.‬
‫הרגשתי את השבר.‬
‫היה מישהו בחלום שלכם?‬
‫מישהו דיבר איתכם?‬
‫היה גבר. עיניו נראו כמו גחלת.‬
‫אבל הוא לא אמר שום דבר.‬
‫אם זה יקרה שוב, תגידו לי מייד.‬
‫לחלומות יש כוח.‬
‫אין לכם מושג עד כמה.‬
‫- מה זה אומר? - בואו.‬
‫- הסוסים נחו מספיק. - לא. לא!‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫מזרחה. למעבר הנהר בגשר-לבן.‬
‫- ואז? - ואז למגדל הלבן.‬
‫- אמרתי לכם את זה. - ואז מה?‬
‫למה לנו לבטוח בך?‬
‫יש מקום לאגווין, אולי.‬
‫אבל מה גבר עושה במגדל הלבן?‬
‫אם הוא לא הופך לנער שליחויות של האאס סדאי?‬
‫אז לך לאן שתרצה.‬
‫למה אני לא מאמין שבאמת תרשי לי לעשות את זה?‬
‫כבר אין לי סבלנות... וזמן.‬
‫טוב, הוצאת ממנה תגובה.‬
‫אתה מרוצה?‬
‫כרצונך.‬
‫שיחה אחת.‬
‫שיחה אחת ואת בצד שלה עכשיו?‬
‫מה היא הבטיחה לך אתמול בלילה?‬
‫שאת האחת?‬
‫את באמת חושבת שהיא עדיפה על מה שרודף אחרינו?‬
‫ברור שכן.‬
‫המפלצות האלה הרגו את נאיניב ואת ליילה, וחצי מכל האנשים שאהבנו.‬
‫מוריין רק הגנה עלינו, ניסתה לשמור עלינו.‬
‫אתה לא רואה עד כמה היא חיוורת וחלשה?‬
‫היא משתמשת בכוח האחד כדי שנישאר חזקים‬
‫במחיר החוזק שלה.‬
‫והיא עושה זאת, אפילו כשאתה מתנהג כמו ממזר עקשן כהרגלך.‬
‫במקומה גם אני הייתי נוטשת אותך.‬
‫כבר עשית זאת.‬
‫אל תהיה חמור.‬
‫יש לנו זה את זה, וזהו.‬
‫אתה צודק. אתה צודק לגבי מוריין.‬
‫היא לא עושה שום דבר לטובתנו.‬
‫יש סיבה שהיא משאירה את כולנו בחיים,‬
‫וברגע שהסיבה הזאת תיעלם, זה יהיה הסוף שלנו.‬
‫עד אז, הגברת בכל זאת יורה כדורי אש,‬
‫אז בואו נשתדל לא לעצבן אותה.‬
‫אתם באים?‬
‫גלימות לבנות.‬
‫אל תדברו אלא אם פונים אליכם‬
‫ותשתדלו לענות על כל השאלות בכנות ככל האפשר.‬
‫אל תזכירו את המגדל הלבן או את האאס סדאי.‬
‫אני גבירה מבית שנפל ממעמדו. אתם תחת חסותי.‬
‫אחר צהריים טובים.‬
‫אם תואילו בטובכם לרדת מהסוסים שלכם.‬
‫- אתם בדרככם לגשר-לבן? - כן, אדוני.‬
‫יש לי אחות בעיר ואני מקווה שהיא תסכים לארח אותנו.‬
‫זו תקופה מסוכנת לשהות בדרכים.‬
‫מלחמה בדרום,‬
‫האאס סדאי באות בהמוניהן מהמגדל הלבן.‬
‫מלחמות ומכשפות לא קשורות אלינו, אדוני.‬
‫אנחנו מקווים למצוא מקום בטוח להתמקם בו הלילה‬
‫לפני רדת החשכה.‬
‫אז כדאי שתצאו לדרככם.‬
‫אני מצטער.‬
‫אם תיענו לבקשתנו לרגע נוסף,‬
‫אחד החוקרים נמצא איתנו היום.‬
‫הוא יעבוד ביסודיות, אך בזריזות.‬
‫כל מי שמבקש לחלוף בארצנו‬
‫מוכרח לעבור... חקירה ראויה.‬
‫זאת לא הארץ שלכם.‬
‫ילדי האור שולטים בכל מקום שבו האור מאיר על בני האדם.‬
‫- מהיכן אמרת שאתה? - לא אמרתי.‬
‫אבל אני מארצות הגבול.‬
‫שם גברים יודעים לא לשלוח ידיים, שמא יאבדו אותן.‬
‫ערכו חיפוש על הסוסים.‬
‫אומרים שהמגדל הלבן שלח שמונה אחיות‬
‫שיטפלו בצבא של לוגיין בדרום.‬
‫הן תמיד שולחות את אצבעותיהן בעניינים של אחרים,‬
‫והאחרים האלה מוצאים לרוב את מותם.‬
‫אני... סליחה, אדוני. יש לי פצע.‬
‫הכאב...‬
‫- הוא לא מחלים היטב. - מה קרה לך?‬
‫לא תאמין לי אם אספר לך.‬
‫זו הייתה מפלצת, אדוני.‬
‫בגובה שני מטר וחצי והיה לה פה כמו של חזיר בר.‬
‫חבורת מפלצות כאלה גברה על הכפר שהיינו בו.‬
‫זה קרה בארצות הגבול?‬
‫לא, אדוני. מערבה מכאן, ליד הרי הערפל.‬
‫אפשר לראות את הפצע, גברתי?‬
‫טרולוקים הדרימו עד לכאן?‬
‫עינו של אדון האופל באמת נישאת אלינו.‬
‫מה שם העיירה שבאתם ממנה?‬
‫מעבורת טארן.‬
‫נפצעו שם אנשים רבים.‬
‫אולי תוכלו לעזור להם.‬
‫אנו, ילדי האור, משתדלים להתרחק מהאאס סדאי ככל האפשר.‬
‫כשתגיעו לגשר-לבן, תמצאו אחת מהן.‬
‫רק אחת הנשים האלה תוכל לרפא את הפצע הזה.‬
‫- שהאור יהיה עמך. - הכול תקין, אדוני.‬
‫האור תמיד עמכם. הוא לא זקוק להוראה.‬
‫לא אשכח את הפרצופים שלכם אם ניפגש שוב.‬
‫אדוני, ברצוני לרכוב דרומה עם נציגות של חוקרים.‬
‫האישה אמרה שהטרולוקים פנו מערבה.‬
‫אתם נועדתם לקרב. לנו, לחוקרים, יש מטרה נעלה מכך.‬
‫קדימה צעד.‬
‫הוציאו אותה.‬
‫אמרת שאת לא יכולה להפר את שלוש השבועות.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫- עשית זאת היום. - באמת?‬
‫הגלימה הלבנה. שיקרת לו. את יכולה לרפא את הפצע הזה.‬
‫אנחנו יכולות לרפא רק אחרים, לא את עצמנו. לכן אנחנו מסתובבות יחד בדרך כלל.‬
‫והאם יש לך אחות בגשר-לבן?‬
‫כל האאס סדאי הן אחיותיי.‬
‫תמיד נאמר את האמת.‬
‫רק ייתכן שזו לא האמת שנדמה לך שאת שומעת.‬
‫אז תקשיבי היטב.‬
‫אנו צועדים בעקבות אבותינו‬
‫על השביל שסללו אימותינו‬
‫הם הולידו את האדמה בדמם‬
‫בימים עברו‬
‫שירו‬
‫שירו על מנת'רן‬
‫הזילו דמעה‬
‫הזילו דמעה על דמו של אאמון‬
‫בכו‬
‫בכו למען מנת'רן‬
‫בימים עברו‬
‫טוב לזכור את מנת'רן.‬
‫זה סתם שיר.‬
‫אין לי מושג מה זה "מנת'רן" בכלל.‬
‫בשפה הקדומה, "מנת'רן" פירושו "בית בהר".‬
‫זה היה שמו של המקום שאתם קוראים לו כיום "שני הנהרות".‬
‫בזמן מלחמות הטרולוקים,‬
‫צבא מנת'רן היה קטן אך חזק.‬
‫קוץ בידו של אדון האופל.‬
‫אז הוא שלח את כל כוחותיו להשמיד אותו.‬
‫אך כשהפלוגה העצומה הזו הגיעה,‬
‫הנשים והגברים של הבית בהר עמדו לפניה,‬
‫כשגבם מופנה לקטע הרדוד ביותר בנהר, מוכנים להילחם.‬
‫המלך שלהם, אאמון, כמו בשיר,‬
‫שלח מסרים לשכנים שהם נלחמו בעדם בעבר‬
‫והובטח להם סיוע אם יצליחו להחזיק מעמד שלושה ימים.‬
‫ואיכשהו, הם הצליחו.‬
‫נגד הפלוגה המפלצתית הזאת, הם החזיקו מעמד שעה אחת,‬
‫ואז שעה שנייה, ואז שעה שלישית.‬
‫במשך שלושה ימים, הם נלחמו‬
‫ועל אף שהארץ הפכה לבית מטבחיים,‬
‫אף טרולוק לא חצה את הנהר.‬
‫אך בלילה השלישי, לא הגיע סיוע.‬
‫אז הם המשיכו להילחם לבדם.‬
‫במשך שישה ימים. תשעה.‬
‫וביום העשירי, הם ידעו.‬
‫הם ידעו שלא יגיע סיוע.‬
‫מהעיר, המלכה אלדרין ארגנה את בני עמה‬
‫כדי שייקחו את הילדים וימצאו מקום מפלט במצודות ההרים.‬
‫אך רבים מהם לא הלכו למקום מבטחים,‬
‫אלא התגייסו לצבא ונלחמו למען ביתם.‬
‫הם לא ויתרו על אף חלקה עד שהיא נספגה בדם.‬
‫אך ביום השלושה עשר,‬
‫צבא מנת'רן... נפל.‬
‫המלכה אלדרין הרגישה את בעלה מת.‬
‫מרוב אבל, היא הושיטה את ידיה‬
‫והטיחה את הכוח האחד בצבא הטרולוקים.‬
‫הוריקן של אש סחף את הארץ.‬
‫פלוגתו של אדון האופל ברחה כמו חבורת בהמות.‬
‫אך הם לא היו מהירים מספיק, כי הלהבות לכדו אותם וכילו אותם.‬
‫אך אלדרין משכה מהכוח האחד‬
‫יותר ממה שכל אישה יכולה לשאת.‬
‫והוא שרף אותה כליל.‬
‫אך הילדים והמטפלים שלהם, שהסתתרו בהרים, ניצלו.‬
‫לא נותר דבר מהחוות שלהם, מהכפרים שלהם או מהעיר הגדולה שלהם.‬
‫אך הם חזרו.‬
‫והם שמרו על הארץ שהייתה שייכת להם.‬
‫לכן נאמר בשיר, "הזילו דמעה.‬
‫"הזילו דמעה. הזילו דמעה על מנת'רן. הזילו דמעה על מה שאבד לנצח".‬
‫אתם נצר לדם הקדום.‬
‫תזכרו את זה.‬
‫תזדקקו לו בעתיד.‬
‫נוכל לנוח כאן הלילה. לא ראיתי אף טרולוק כבר ימים.‬
‫אולי זה בגלל הקרבה שלנו לשאדאר לוגות'.‬
‫זה מכוון?‬
‫מסוכן מדי בעיר הצללים.‬
‫- אסור לנו ללכת לשם. - הגלימה הלבנה ההוא.‬
‫את חושבת שהוא זה שהרג את האחרות?‬
‫לא ראית את הטבעות של אחיותיי?‬
‫כבר שבע.‬
‫הוא לא היחיד שפגש פרצוף שהוא יזכור היום.‬
‫תנוחי. ומחר נברר איפה למצוא אחות שתוכל לרפא אותך.‬
‫- אתה רוצה לדבר על זה? - על מה?‬
‫- בחייך, רנד. - מה את רוצה?‬
‫את רוצה שפשוט אחזור למה שהיה פעם?‬
‫- לא, אני... - כי אי אפשר. החלטת.‬
‫אתה מבין, נכון?‬
‫אני לא אהיה השוליה של נאיניב, כי היא מתה וכך גם ליילה.‬
‫ואנחנו כאן, באמצע שום מקום,‬
‫רודפות אחרינו המפלצות שהרגו אותן‬
‫ואתה לא מוכן להסתכל עליי.‬
‫ואני רק רוצה שתסתכל עליי.‬
‫ולא תשנא אותי.‬
‫זה כל מה שאני צריכה.‬
‫אני לא מסוגל לשנוא אותך.‬
‫היא תהיה בסדר?‬
‫היא צריכה לישון.‬
‫גם כולכם.‬
‫חייבים ללכת! קומו. תתעוררו. מהר. הם מצאו אותנו.‬
‫את חייבת להתעורר, מוריין.‬
‫תיקח אותה. היא לא יכולה לזוז. חייבים להוציא אותה מכאן.‬
‫- תרכב! - לאן?‬
‫מזרחה. לחורבות העיר שאדאר לוגות'. קדימה! עכשיו!‬
‫- להירגע. - מה קורה?‬
‫- להירגע. - אני לא יודעת. היא פשוט עצרה.‬
‫- להתייצב. - בלה, קדימה.‬
‫מה זה?‬
‫רגע, תראו. הטרולוקים. למה הם עומדים שם סתם כך?‬
‫בואו. הטרולוקים לא ייכנסו אחרינו.‬
‫תקשיבו.‬
‫אין ציפורים.‬
‫אין חרקים.‬
‫אין שום דבר.‬
‫היא בקושי נושמת.‬
‫נישאר כאן.‬
‫צריך לשמור על חום הגוף שלה.‬
‫מוריין.‬
‫שאדאר לוגות'. נשמע כמו השפה הקדומה.‬
‫פירוש השם הוא "צללים אורבים".‬
‫אבל פעם היא נקראה ארידהול.‬
‫בזמן מלחמות הטרולוקים, היא הייתה העיר‬
‫הכי עשירה והכי חזקה בעולם.‬
‫כשהעולם היה זקוק להם יותר מכול, הם בנו חומה ללא שער,‬
‫ננעלו בתוכה והרשו לשאר העמים האנושיים להישרף.‬
‫אנשי העיר הזאת היו אלה שהבטיחו סיוע למנת'רן,‬
‫והם היו אלה שהרשו להם למות.‬
‫כשנגמרו מלחמות הטרולוקים, הניצולים באו לכאן בחיפוש אחר מזון ומחסה.‬
‫כשהם דפקו בדלת, לא היה מענה.‬
‫כשהם הבקיעו סוף סוף את החומה, לא היה איש בתוכה.‬
‫הם אמרו שהרוע בפני עצמו צמח מליבה של העיר‬
‫וכילה את כולם ואת כל היצורים החיים.‬
‫מאז, העיר נטושה.‬
‫אפילו טרולוקים לא מוכנים לעבור את החומות האלה.‬
‫שני דברים.‬
‫דבר ראשון, אמרת עכשיו יותר מילים ממה שאמרת כל היום, כנראה אי פעם.‬
‫ודבר שני, למה בשם האור הבאת אותנו לכאן?‬
‫אל תיגעו בדבר.‬
‫תאכלו רק את האוכל שהבאתם.‬
‫זה צריך להיות שלך.‬
‫ליילה הכינה אותו.‬
‫היא תמיד אמרה שהיא לא מכינה כלי נשק, היא מכינה כלים.‬
‫בטח השתמשתי בו אלף פעמים כדי לקצוץ תפוחים או לגלף עץ‬
‫לפני שהייתי זקוק לו כדי להגן על עצמי.‬
‫אבל השחזתי אותו וניקיתי אותו,‬
‫כך שאם אזדקק לו,‬
‫הוא יהיה מוכן.‬
‫אבל הוא כלי. עדיין.‬
‫שמטרתו להציל את חיי‬
‫או את חייו של מישהו שאני אוהב.‬
‫והיא חשבה שזה בטח יהיה אתה.‬
‫כי נדמה שהיא חשבה שאם תסתבך בצרות,‬
‫זה כנראה יהיה באשמתי.‬
‫אבל בכנות,‬
‫אני לא מבין איך מישהו יצליח להאשים אותי בכל זה.‬
‫תודה.‬
‫הבנות יהיו בסדר.‬
‫ההורים שלי בטח מבקרים את הוריך ובודקים מה שלומן.‬
‫והוריהם של רנד ואגווין.‬
‫אני יודע.‬
‫מה זה?‬
‫זה בסדר. אני פה.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫הרגת את כולנו.‬
‫מה בשם האור?‬
‫בואו נצא מכאן.‬
‫לך! אני אמצא אותך.‬
‫בוא, רנד. קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫שם!‬
‫- לאן? - אני לא יודע.‬
‫הינה. בוא!‬
‫שמאלה!‬
‫- תרים אותי. - אולי אתה תרים אותי?‬
‫קדימה.‬
‫כן.‬
‫מהר.‬
‫מהר!‬
‫רנד! רנד, קדימה! עכשיו!‬
‫רנד!‬
‫עכשיו!‬
‫בוא.‬
‫אתה מוכן?‬
‫- קדימה. - חכה. אי אפשר ללכת בלעדיהם.‬
‫אני די בטוח שאפשר.‬
‫- רנד! - מאט!‬
‫רנד!‬
‫מאט!‬
‫אם לא תיקח אותי אליהם ברגע זה, אשסף לך את הגרון.‬
‫תרגום כתוביות: דניאלה מגדל‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬