Den mørkeste våkner.
Men én kan kjempe mot ham.
-Hvor nå? -Tvillingelvene.
Det går rykter om fire ta'verener der, alle i riktig alder.
Nynaeve tror jeg vil kunne lytte til vinden om jeg jobber med henne.
Livet som den kloke er ensomt.
Jeg elsker deg.
Jeg vet det.
Hører du det?
Det høres... feil ut.
Dere kommer, og disse kommer neste dag.
De er her av samme grunn som meg.
Dragen er gjenfødt.
Det er en av dere.
Vi drar nå.
Fra kapteinherren.
For seieren din i dag.
Måtte du alltid vandre i Lyset, sir.
Har du prøvd dette?
Det er en brutalitet ved retten.
Fordi smaken ikke bare kommer fra fuglen,
bein og nebb og føtter skjærer innsiden av munnen.
Det gjør ikke vondt, men du blør litt.
Ikke vær redd.
En aes sedai burde vite framfor noen
at brutalitet kan være den eneste veien... til barmhjertighet.
TIDSHJULET
Hvor mye tid?
Ikke nok.
Da må vi være raskere.
Stans.
Byen er like ved. Men det er lurt å gå inn et sted.
Vegger stopper ikke trolloker. De frykter bare dypt vann.
Ikke rart de lukter piss.
Du har vekket meg.
-Vi må krysse Taren straks. -Selvfølgelig, madam.
Sønnen min kommer snart, og så...
Det dobbelte når vi er trygt på den andre siden.
Skjønte du ikke?
Du blir sjelden nektet noe.
Nei.
Kom. Raskt.
Hva er de?
Den mørkestes tjenere. Skyggernes ryttere.
En skygger kan tvinge trolloker til det meste,
men de krysser ikke elva. Vi tar deg trygt med til neste by.
Hva? Nei! Familien min.
-Det er ingen vei tilbake. -Sønnen min er på vei.
Han er der straks. Hjelp meg. Vi kan ikke forlate ham.
Drar du tilbake, kan de forfølge oss. Du får ikke.
Nei! Det er min sønns eneste vei over.
Hvitekappene har rett.
-Dere aes sedaier er monstre! -Stopp!
La være!
Vær så snill!
-Vi må hjelpe ham. Han er... -Han er borte.
Dette vil bare forsinke dem.
Vi kan riste dem av før de får krysset,
men vi må være raske.
-Kom igjen. -La oss dra.
De er borte.
Kom. Vi finner et sted å hvile mens vi kan.
Vær forsiktige, dere.
Det fins farligere ting enn trolloker.
De trenger styrke.
Du også.
Og tenk om Nynaeve var her.
Hun ville ha vært konstant uenig med aes sedaien.
Hun ville ha plaget livet av Moiraine.
Jeg så det.
At Nynaeve ble tatt.
En av skapningene kastet henne bort lett som bare det.
Gikk det så fort,
følte hun ikke noe.
Vi trenger en plan.
Dere så hva Moiraine gjorde med fergemannen. Hva om vi er ulydige?
Hva skjer om hun har rett?
Om en av oss er den gjenfødte Dragen,
den mektigste brukeren av kraften noensinne?
Moiraine sa at trollokene kom etter oss. Da vi dro, fulgte de oss.
Gi deg. Hvem vet egentlig hva sannheten er?
De sier at den siste Dragen ødela verden, men den neste vil redde den.
Jeg hørte at Dragen vil ha vinger.
Jeg ser ikke en fjær her.
Glem det dere har hørt om Dragen.
Hun eller han vil være alt dette og ingenting av det.
Sov. Dere vil trenge det. Vi drar ved daggry.
Det går bra.
Kom. Sett deg.
Skal du drepe oss som fergemannen?
Hva vet du om de tre edene?
De er løftene aes sedaiene avla
for å få slutt på beleiringen av Det hvite tårnet.
Og hva er de?
-Å ikke drepe, ikke lyve. -Nøyaktig ordlyd?
Ord og bruken av dem er viktig.
Jeg vet ikke.
Én: aldri si et usant ord,
To: aldri lage våpen til å ta menneskeliv,
Tre: aldri bruke Den ene kraften som et våpen
bortsett fra i forsvar av eget liv,
eller livet til vokteren sin eller en annen aes sedai.
Disse edene er bundet av Den ene kraften.
Vi er ikke i stand til å bryte dem.
Jeg drepte ikke fergemannen.
Han kastet bort livet sitt.
Han prøvde å komme til familien.
Om jeg hadde latt ham krysse elva med fergen,
hva ville ha skjedd?
-Trollokene ville ha drept ham. -Ja. Og så?
-Fulgt etter oss. -Nettopp.
Kraften inni deg er den minste delen av styrken din.
Det er sinnet ditt og hvordan du bruker det
som vil bety mye mer i kampene som kommer.
-Kraften inni meg? -Hva kaller du den?
Evnen de kloke har til å forutsi været.
Jeg hører på vinden.
Kvinner over hele verden har ulike navn på det.
Men det er det samme.
Det er det samme for oss alle.
Én ting. Én Kraft.
Og kvinner som deg og meg
er så heldige å kunne røre den.
-Jeg er ingen aes sedai. -Men du kan bli det.
Du vil berøre kilden om du vil eller ikke.
Se på steinen.
Se på overflaten.
Den er klar og ugjennomsiktig, som vannet i ei elv.
Tenk deg at du flyter i elva.
La vannet føre deg med.
Ikke tenk. Bare driv.
Tøm sinnet.
Det er ingen skog. Ingen sult, ingen utmattelse.
Det er bare steinen og lyden av rennende vann.
La det ta deg.
Overgi deg. Bare driv.
Driv.
Jeg syntes...
Jeg syntes jeg følte noe, men...
De to første var mine.
Det siste var ditt, og ditt alene.
Du lytter ikke til vinden, Egwene.
Vinden lytter til deg.
-Unnskyld, jeg... -Det er greit.
Jeg bare...
Jeg kom hit for å være alene.
-Egwene, jeg... -Det er greit.
Jeg forstår.
Perrin!
Perrin.
Går det bra?
Vil vi noensinne dra tilbake?
Hjem?
Nei.
-Hvordan... -Så du dem også?
Men det var en drøm.
Gjorde du dette?
La du dette i drømmene våre?
Hvem så dette?
Alle dere?
-Hva så dere? -Flaggermus.
Nakken deres knakk, midt i lufta.
Som om noen holdt dem.
Jeg følte knekken.
Var det noen i drømmen?
Snakket noen til dere?
En mann. Øyne som glør.
Men han sa ingenting.
Si ifra med en gang om dette skjer igjen.
Drømmer har makt.
Mer enn dere vet.
-Hva betyr det? -Kom.
-Hestene er uthvilt. -Nei, nei.
Hvor skal vi?
Østover. Til elveoverfarten ved Hvitebro.
-Og så? -Til Det hvite tårnet.
-Jeg har fortalt dette. -Og så hva?
Hvorfor skulle vi stole på deg?
Det er en plass for Egwene, kanskje.
Men hva gjør en mann i Det hvite tårnet?
Annet enn å bli løpegutt for aes sedaiene?
Så dra hvor du vil.
Hvorfor tror jeg ikke du lar meg?
Jeg har gått tom for tålmodighet... og tid.
Du fikk en reaksjon fra henne.
Fornøyd?
Gjør som du vil.
Én samtale.
Én samtale og du er på hennes side?
Hva lovet hun deg i går kveld?
At du er den utvalgte?
Tror du hun er bedre enn det som jager oss?
Selvsagt.
Monstrene drepte Nynaeve, Laila og mange vi har vært glade i.
Moiraine har bare beskyttet oss.
Ser du ikke hvor blek og svak hun blir?
Hun holder oss sterke med Den ene kraften
på bekostning av seg selv.
Og hun gjør det selv om du er en sta jævel.
Jeg ville også ha forlatt deg.
Du har alt gjort det.
Ikke vær en tosk.
Vi har hverandre, det er alt.
Du har rett om Moiraine.
Hun gjør ikke noe av dette for oss.
Hun har en grunn til å holde oss i live,
og når grunnen er borte, er vi så godt som døde.
Inntil da skyter damen ildkuler,
så la oss prøve å holde oss på god fot med henne.
Kommer dere?
Hvitekapper.
Ikke snakk om ikke noen snakker til deg
og prøv å besvare alle spørsmål så sannferdig som mulig.
Ikke nevn Det hvite tårnet eller aes sedaier.
Jeg er en dame fra en fallen slekt og tar meg av dere.
God ettermiddag.
Kan dere stige av hestene?
-Er dere på vei til Hvitebro? -Ja, sir.
Jeg har en søster i byen som vi håper lar oss bo der.
Det er farlig å være på veien nå.
Krig i sør,
mange aes sedaier drar fra Det hvite tårnet.
Kriger og hekser angår oss ikke, sir.
Vi håper å finne et trygt sted for natta
før lyset svinner.
Da er det best å dra videre.
Beklager.
Vennligst bli litt til,
for vi har med en forhører.
Han vil være grundig, men kortfattet.
Alle som ønsker å reise gjennom området vårt,
må forhøres... riktig.
Dette er ikke området deres.
Lysets barn hersker overalt hvor mennesker går i lyset.
-Hvor sa du at du var fra? -Jeg sa ikke det.
Men jeg er fra Grenselandene.
Der holder folk hendene sine for seg selv om de ikke vil miste dem.
Ransak hestene.
De sier at Det hvite tårnet sendte ut åtte søstre
for å håndtere Logains hær i sør.
De bare må blande seg i andres saker,
og de andre dør vanligvis.
Beklager, sir. Jeg har et sår.
Smerten...
-Det gror ikke så bra. -Hva skjedde med deg?
Du ville ikke tro meg om jeg sa det.
Det var et monster, sir.
Over to meter høyt, med en munn som en villsvin.
Ei gruppe av dem angrep landsbyen vi var i.
Var dette i Grenselandene?
Nei, sir. I vest, nær Tåkefjellene.
Får jeg se såret, frue?
Trolloker så langt sør?
Den mørkeste ser på oss.
Hva het byen du kom fra?
Taren ferjeleie.
Mange ble skadet der.
Kanskje dere kan hjelpe dem.
Vi Barn prøver å styre unna aes sedaier når vi kan.
Finn en i Hvitebro.
Bare en av disse kvinnene kan helbrede såret.
-Lyset være med deg. -Alt i orden, sir.
Lyset er alltid med deg. Du trenger ikke be det.
Jeg glemmer ikke ansiktene deres om vi møtes igjen.
Jeg vil gjerne ta med forhørere sørover.
Kvinnen sa at trollokene dro vestover.
Du skal kjempe. Vi forhørere har et høyere formål.
Framover, menn.
Hent henne ut.
Du sa at du ikke kunne bryte De tre edene.
Det kan jeg ikke.
-Det gjorde du i dag. -Jaså?
Du løy for hvitekappen. Du kan helbrede såret.
Vi kan kun helbrede andre, ikke oss selv. Det er derfor vi ofte reiser sammen.
Og har du en søster i Hvitebro?
Alle aes sedaier er søstrene mine.
Vi vil alltid snakke sant.
Men kanskje ikke sannheten du tror du hører.
Så hør godt etter.
Vi går i våre fedres fotspor
På våre mødres sti
De fødte landet med sitt blod
For lenge siden
Syng
Syng om Manetheren
Gråt
Gråt for Aemons blod
Gråt
Gråt for Manetheren
For lenge siden
Det er godt å huske Manetheren.
Det er bare en sang.
Jeg aner ikke hva Manetheren er.
På det gamle tungemålet betyr Manetheren "fjellheim".
Det var navnet på stedet som nå kalles Tvillingelvene.
Under trollok-krigene
var Manetherens hær liten, men sterk.
En torn i Den mørkestes hånd.
Så han sendte hele hæren sin for å ødelegge den.
Men da den enorme styrken ankom,
stod kvinnene og mennene i fjellheimen foran den,
med den grunneste elvesvingen bak, klare til å kjempe.
Kongen deres, Aemon, som i sangen,
hadde kontaktet naboene de kjempet for tidligere.
De lovet å hjelpe om de holdt ut i tre dager.
De klarte det.
Mot den uhyrlige styrken holdt de stand i en time,
så en andre, så en tredje.
I tre dager kjempet de,
og selv om området ble et slakteri,
krysset ingen trollok elva.
Men den tredje natta hadde ingen hjelp kommet.
Så de kjempet videre alene.
I seks dager. Ni.
Og den tiende dagen visste de det.
Det kom ingen hjelp.
Fra byen organiserte dronning Eldrene sitt folk
til å skjule barna i fjellene.
Selv om mange av dem ikke søkte tilflukt,
men sluttet seg til hæren som kjempet for dem.
Ikke en tøddel jord ble avgitt før den var blodstenket.
Men den 13. dagen
var Manetherens hær... borte.
Dronning Eldrene følte mannen sin dø.
I sorgen
kastet hun Den ene kraften på trollok-hæren.
En orkan av ild skyllet over området.
Den mørkestes hær løp som udyr.
Men de var ikke raske nok, for flammene fortærte dem.
Men Eldrene hadde hentet mer av Den ene kraften
enn noen kvinne kunne håpe å bruke.
Og den brente tvers gjennom henne.
Men barna og de som passet dem, gjemt i fjellene, var reddet.
Det var ingenting igjen av gårdene, landsbyene eller den store byen.
Men de kom tilbake.
Og holdt fast på landet som var deres.
Derfor sier sangen: "Gråt.
"Gråt for Manetheren. Gråt for det som er tapt for alltid."
Det gamle blodet er sterkt i dere.
Husk det.
Dere trenger det i dagene som kommer.
Vi kan hvile her i natt. Jeg har ikke sett tegn til trolloker på dagevis.
Kanskje er det fordi vi er nær Shadar Logoth.
Er det lurt?
Det er for farlig i Skyggebyen.
-Vi kan ikke dra dit. -Den hvitekappen.
Tror du han drepte de andre?
Så du ikke mine søstres ringer?
Sju nå.
Han er ikke den eneste som møtte et ansikt han vil huske i dag.
Hvil. I morgen finner vi ut hvor det er en søster som kan helbrede deg.
-Vil du snakke om det? -Om hva?
-Gi deg, Rand. -Hva vil du?
Skal jeg gå tilbake til slik alt var?
-Nei, jeg... -Vi kan ikke. Du tok din avgjørelse.
Du skjønner det vel?
Jeg blir ikke Nynaeves lærling, for hun er død og Laila også.
Vi er langt ute i hutaheiti.
Monstrene som drepte dem, jager oss,
og du ser ikke på meg engang.
Bare se på meg.
Ikke hat meg.
Jeg trenger ikke mer.
Jeg kunne aldri hate deg.
Vil det gå bra med henne?
Hun trenger søvn.
Det gjør dere alle.
Vi må dra! Våkne. Skynd dere. De har funnet oss.
Våkne, Moiraine.
Bær henne. Hun kan ikke røre seg. Vi må få henne vekk.
-Ri! -Hvor?
Østover. Til den falne byen Shadar Logoth. Dra! Nå!
-Rolig. -Hva skjer?
-Rolig. -Jeg vet ikke. Hun stoppet bare.
-Rolig. -Bela, kom igjen.
Hva er det?
Vent, se. Hvorfor står trollokene der bare?
Kom. Trollokone følger oss ikke inn.
Hør.
Ingen fugler.
Ingen insekter.
Ingenting.
Hun puster knapt.
Vi blir her.
Hun må holdes varm.
Moiraine.
Shadar Logoth. Det høres ut som det gamle tungemålet.
Det betyr "hvor skyggen venter".
Men en gang het den Aridhol.
Under trollok-krigene var det den rikeste,
mektigste byen i verden.
Da verden trengte dem, bygde de muren uten port,
stengte seg inne og lot andre nasjoner brenne.
Det var folket her i byen som lovet Manetheren hjelp
og lot dem dø.
Da trollok-krigene tok slutt, kom overlevende hit etter mat, ly.
Da de banket på, svarte ingen.
Da de slo seg gjennom muren, var det ingen innenfor.
De sa at ondskapen selv vokste fra byens hjerte
og fortærte alle og alt som levde.
Siden har byen vært forlatt.
Ikke engang trolloker går bak disse murene.
Et par ting.
Én: Det er mer enn du har sagt hele dagen, antakelig noen gang.
Og to: Hvorfor i Lysets navn førte du oss hit?
Ikke ta på noe.
Spis bare maten dere tok med.
Du burde ha denne.
Laila laget den.
Hun sa alltid at hun ikke laget våpen, men verktøy.
Jeg brukte den nok tusen ganger til å skjære epler eller spikke
før jeg måtte forsvare meg med den.
Men jeg holdt den hvass og ren,
så om jeg trengte den,
var den klar.
Men likevel et verktøy.
For å redde livet mitt
eller livet til en jeg var glad i.
Og hun tenkte det antakelig var deg.
Siden hun visstnok mente at om du havnet i trøbbel,
var det nok min feil.
Men skal jeg være ærlig,
vet jeg ikke hvordan noen kan bebreide meg for dette.
Takk.
Jentene klarer seg.
Foreldrene mine vil passe på dem hos deg.
Rands og Egwenes også.
Jeg vet det.
Hva er det?
Det går bra. Jeg er her.
Hvor er vi?
Du har drept oss.
Hva i Lysets navn?
La oss komme oss vekk.
Stikk! Jeg finner deg.
Kom, Rand. Vi stikker!
Vi stikker!
Der!
-Hvilken vei? -Jeg vet ikke.
Her. Kom!
Venstre!
-Løft meg. -Hvorfor løfter ikke du meg?
Kom igjen.
Ja.
Skynd deg.
Skynd deg!
Rand, kom igjen! Nå!
Rand!
Nå!
Kom igjen.
Klar?
-Kom. -Vent. Vi kan ikke dra uten dem.
Jo da.
-Rand! -Matt!
Rand!
Matt!
Før dem til meg nå, ellers skjærer jeg over strupen på deg.
Tekst: Jon Sæterbø
Kreativ leder Heidi Rabbevåg