Cel Întunecat se trezește.
Dar cineva o să i se poată împotrivi.
- Unde mergem? - În Ținutul celor Două Râuri.
Se zvonește că sunt patru Ta'veren acolo, toți de vârsta potrivită.
Nynaeve crede că aș putea învăța să ascult vântul, dacă lucrez cu ea.
Meșteresele au viață singuratică.
Te iubesc!
Știu.
Auzi?
Sună... nefiresc.
La o zi după ce ai venit, au apărut arătările astea.
Caută același lucru ca și mine.
Dragonul a renăscut.
Și e unul dintre voi.
Plecăm acum!
De la lordul căpitan.
Pentru victoria voastră de azi.
Să vă găsiți mereu în Lumină, sire!
Ai gustat vreodată așa ceva?
Mâncarea asta are ceva brutal în ea.
Aroma nu e dată doar de pasăre.
Oasele, ciocul și picioarele te taie în gură.
Nu cât să doară, doar cât să sângerezi.
Nu te teme!
O Aes Sedai ar trebui să știe cel mai bine
că, uneori, brutalitatea e singura cale... către îndurare.
ROATA TIMPULUI
Cât timp mai avem?
Prea puțin.
Atunci, trebuie să ne grăbim.
Trageți frâiele!
Târgul e drept înainte. Ar fi bine să ne adăpostim între ziduri.
Zidurile nu opresc trolocii. Nu se tem decât de ape adânci.
De asta miros a pișat.
M-ați trezit.
- Trebuie să traversăm Tarenul imediat. - Sigur, stăpână.
Fiul meu o să ajungă în curând și apoi...
Primești dublu dacă ajungem cu bine pe malul celălalt.
Nu m-am exprimat limpede?
Nu ești genul de femeie care e refuzată prea des.
Nu sunt.
Hai! Repede!
Ce sunt?
Slujitorii Întunericului. Călăreții Pieritului.
Un Pierit poate obliga trolocii să facă multe lucruri,
dar n-o să traverseze râul. Hai! Te ducem cu bine până în târgul următor.
Poftim? Nu! Familia mea.
- Nu mai există cale de întoarcere. - Fiul meu e pe drum.
O să ajungă cât de curând. Ajutați-mă! Nu-l putem părăsi.
Dacă te întorci, îi ajuți să ne urmărească. Nu pot permite asta.
Nu! Fiul meu nu poate traversa fără ea.
Mantiile Albe au dreptate.
- Aes Sedai sunt niște monștri. - Stai!
Nu!
Vă rog!
- Trebuie să-l ajutăm. E... - E mort.
Asta o să-i încetinească, dar n-o să-i oprească.
Putem scăpa de ei până găsesc un loc de traversare,
dar trebuie să ne grăbim.
- Hai! - Să mergem!
I-am lăsat în urmă.
Veniți! Găsim un loc să ne odihnim cât putem.
Fiți cu ochii în patru!
Sunt lucruri mai periculoase decât trolocii pe lumea asta.
Trebuie să-și recapete forțele.
Și tu.
Dacă ar fi fost și Nynaeve aici...
S-ar fi ciondănit întruna cu Aes Sedai.
I-ar fi făcut viața un chin lui Moiraine.
Am văzut.
Când a fost luată Nynaeve.
O creatură a luat-o pe sus și a aruncat-o ca pe un fulg.
S-a întâmplat rapid,
sigur n-a simțit nimic.
Avem nevoie de un plan.
Ați văzut ce i-a făcut podarului. Ce ne așteaptă dacă n-o ascultăm?
Dar dacă are dreptate?
Dacă unul dintre noi e Dragonul Renăscut,
cel mai puternic receptacul din câte au existat?
Moiraine spunea că trolocii au venit după noi. Când am plecat, ne-au urmărit.
Haide! Cine știe care e adevărul?
Se spune că ultimul dragon a frânt lumea, dar următorul o s-o salveze.
Eu am auzit că Dragonul are aripi.
Mă uit la voi și nu văd nicio pană.
Uitați ce ați auzit despre Dragon.
El sau ea o să aibă calitățile astea și niciuna dintre ele.
Dormiți! Aveți nevoie de odihnă. Plecăm când se crapă de ziuă.
E în regulă.
Hai, stai jos!
O să ne omori ca pe podar?
Ce știi despre Cele Trei Legăminte?
Sunt făgăduielile făcute de Aes Sedai
pentru a pune capăt asediului Turnului Alb de către Arthur Aripă-de-șoim.
Și care sunt?
- Să nu ucizi, să nu omori. - Spune-le exact cum erau.
Vorbele sunt importante, ca și felul în care le folosim.
Nu știu.
Unu, să nu rostești cuvinte care nu sunt adevărate.
Doi, să nu faci arme cu care un om poate ucide un altul.
Trei, să nu folosești Puterea Supremă ca armă
decât ca ultimă măsură de apărare a propriei vieți
sau a vieții Străjerului tău sau a altei Aes Sedai.
Aceste Legăminte sunt supuse chiar Puterii Supreme.
Nu e vorba că nu vrem să le încălcăm, ci că nu putem.
Nu eu l-am ucis pe podar.
Și-a irosit viața dintr-un temei prostesc.
Voia să ajungă la familie.
Dacă l-aș fi lăsat să traverseze înapoi,
ce s-ar fi întâmplat?
- Trolocii l-ar fi ucis. - Da. Și apoi?
- Ne-ar fi urmat. - Întocmai.
Forța din tine e cea mai mică parte a tăriei tale.
Mintea ta și felul cum o s-o folosești
o să fie mult mai prețioase în bătăliile ce o să vină.
- Puterea din mine? - Tu cum îi spui?
Abilității Meștereselor de a prezice vremea.
Ascult vântul.
Femei din toată lumea îi spun în feluri diferite.
Dar e același lucru.
E același lucru pentru toate.
Un singur lucru. Puterea Supremă.
Cele ca mine și ca tine
avem norocul s-o putem atinge.
- Eu nu sunt Aes Sedai. - Dar ai putea fi.
O să atingi Izvorul indiferent dacă vrei sau nu.
Uită-te la piatră!
Uită-te la suprafața ei!
E transparentă și opacă, precum apele unui râu.
Imaginează-ți că plutești în acel râu.
Apa curge. Las-o să te ducă.
Nu te gândi la nimic, lasă-te purtată.
Golește-ți mintea de orice gând.
Nu ești în pădure. Nu simți foame sau epuizare.
Nu există decât piatra și sunetul șuvoaielor de apă.
Lasă-le să te ia!
Nu te opune! Lasă-te purtată!
Plutește!
Mi s-a părut...
Mi s-a părut că simt ceva, dar...
Primele două au fost ale mele.
Ultima a fost doar a ta.
Tu nu asculți vântul, Egwene.
Vântul te ascultă pe tine.
- Scuze... - Nu-i nimic.
Eu doar...
Am venit aici să fiu singur.
- Egwene... - Nu-i nimic.
Înțeleg.
Perrin!
Perrin.
Te simți bine?
Crezi că o să ne întoarcem vreodată?
Acasă?
Nu.
- Cum... - I-ai văzut și tu?
Dar a fost un vis.
Tu ai făcut asta?
Tu ni i-ai trimis în vise?
Cine a văzut asta?
Cine? Toți?
- Ce ați văzut? - Lilieci.
Și-au rupt gâtul în timp ce zburau.
De parcă i-ar fi ținut cineva în mână.
Am simțit trosnitura.
Mai era cineva în vis?
V-a vorbit cineva?
Era un bărbat cu ochii ca jăraticul.
Dar n-a spus nimic.
Dacă mai visați așa ceva, îmi spuneți numaidecât.
Visele au puteri.
Mai mari decât credeți.
- Ce înseamnă asta? - Hai!
- Caii s-au odihnit. - Nu!
Unde mergem?
Spre răsărit. Traversăm râul pe la Podul Alb.
- Și apoi? - Apoi, la Turnul Alb.
- Ți-am mai spus. - Și apoi?
De ce ne-am încrede în tine?
E un loc potrivit pentru Egwene, poate.
Dar ce să caute un bărbat la Turnul Alb?
Poate doar să fie slugă la Aes Sedai.
Atunci, du-te unde poftești.
De ce nu cred că o să mă lași să fac asta?
Nu mai am răbdare... și nici timp.
Dar știu că ai enervat-o!
Ești mulțumit?
Faci ce vrei.
O discuție.
După o discuție, ești de partea ei?
Ce ți-a promis aseară?
Că ești aleasa?
Chiar crezi că e mai bună decât creaturile care ne urmăresc?
Sigur că da.
Monștrii le-au ucis pe Nynaeve, pe Laila și pe jumătate dintre cei dragi.
Moiraine ne-a protejat și a încercat să ne ferească de rele.
Nu vezi că e tot mai palidă și slăbită?
Folosește Puterea Supremă ca să ne redea vigoarea,
deși o irosește pe a ei.
Și face asta cu toate că tu ești un nemernic încăpățânat.
În locul ei, și eu te-aș părăsi.
Deja ai făcut-o.
Nu fi nesimțit.
Ne avem unul pe celălalt și atât.
Ai dreptate în privința lui Moiraine.
Nu face toate astea de dragul nostru.
Are un motiv să ne țină în viață,
iar când motivul o să dispară, suntem ca și morți.
Până atunci, nu uita că trage cu mingi de foc,
așa că hai să încercăm să n-o supărăm.
Veniți?
Mantii Albe!
Nu vorbiți decât întrebați
și încercați să răspundeți cât mai cinstit cu putință.
Nu pomeniți Turnul Alb sau Aes Sedai.
Sunt o doamnă dintr-o casă decăzută. Sunteți în grija mea.
Ziua bună!
Fiți buni și descălecați!
- Mergeți la Podul Alb? - Da, sire.
Am o soră în cetate, sperăm să ne primească.
E primejdios să fiți pe drumuri acum.
E război la miazăzi,
Aes Sedai mărșăluiesc de la Turnul Alb.
Războaiele și vrăjitoarele nu ne privesc.
Speram să găsim până la apus
un loc de înnoptare.
Atunci, porniți la drum.
Să-mi fie cu iertare!
Dacă mai puteți zăbovi o clipă,
avem un Inchizitor cu noi.
O să fie meticulos, dar rapid.
Cei care vor să ne străbată pământurile
trebuie să fie bine... interogați.
Nu e pământul vostru.
Copiii Luminii pun stăpânire pe orice loc călcat de oameni pe lumină.
- De unde spuneai că ești? - N-am spus.
Dar sunt din Hotare.
Acolo, oamenii știu să-și țină mâinile acasă, altfel, rămân fără ele.
Cercetați caii!
Se spune că Turnul Alb a trimis opt surori
care să oprească armata lui Logain la miazăzi.
Nu se pot abține și-și bagă nasul în treburile altora.
Iar aceia de obicei mor.
Iertare, sire. Sunt rănită.
Durerea...
- Nu se vindecă bine. - Ce ai pățit?
Nu m-ați crede dacă v-aș spune.
A fost un monstru.
De opt picioare înălțime, cu gură de mistreț.
Mai mulți au năpădit satul în care ne găseam.
Asta s-a întâmplat în Hotare?
Nu, sire. La apus de aici, către Munții de Negură.
Pot să văd rana, domniță?
Troloci atât de departe spre miazăzi?
Cel Întunecat și-a îndreptat privirea spre noi.
Cum se cheamă târgul din care veniți?
Taren Ferry.
Mulți oameni au suferit acolo.
Poate îi ajutați.
Noi, Copiii, încercăm să le evităm pe Aes Sedai atunci când putem.
Când ajungeți la Podul Alb, căutați una.
Doar ele pot să vindece rana.
- Lumina fie cu voi! - N-am găsit nimic, sire.
Lumina e mereu cu voi. N-are nevoie de îndrumări.
N-o să vă uit chipurile, dacă e să ne reîntâlnim.
Sire, vreau să iau un grup de Inchizitori spre miazăzi.
Femeia a spus că trolocii s-au dus spre apus.
Destinul vostru e lupta. Noi, Inchizitorii, avem un țel superior.
La drum!
Aduceți-o.
Ai spus că nu poți încălca Cele Trei Legăminte.
Nu pot.
- Ai făcut-o azi. - Da?
Ai mințit Mantia Albă. Poți să-ți vindeci rana.
Îi putem vindeca doar pe alții. De asta nu călătorim singure.
Ai o soră în Podul Alb?
Toate Aes Sedai îmi sunt surori.
Spunem mereu adevărul.
Doar că poate nu e adevărul pe care crezi că-l auzi.
Ascultă cu atenție!
Călcăm pe urmele taților noștri
Pe cărarea deschisă de mamele noastre
Au îmbibat pământul cu sângele lor
Cu mult timp în urmă
Cântați
Cântați despre Manetheren
Lăcrimați
Lăcrimați pentru sângele lui Aemon
Plângeți
Plângeți pentru Manetheren
Cu mult timp în urmă
E bine să ne amintim de Manetheren.
E doar o melodie.
Nici nu știu ce e Manetheren.
În Limba Veche, Manetheren înseamnă „casa din munți”.
Era numele locului pe care-l numiți acum Ținutul celor Două Râuri.
În timpul Războaielor Troloce,
armata din Manetheren era mică, dar dârză.
Un ghimpe în coasta Celui Întunecat.
Așa că și-a trimis toată oștirea s-o distrugă.
Dar, când a sosit toată mulțimea asta de soldați,
femeile și bărbații din casa din munți au înfruntat-o
cu spatele la un cot puțin adânc al râului, gata de luptă.
Regele lor, Aemon, cum spune cântecul,
a dat de veste vecinilor pentru care luptaseră în trecut
și li s-au promis ajutoare, dacă rezistă trei zile.
Cumva, au reușit.
Au rezistat în fața oștirii monstruoase un ceas,
apoi încă unul și încă unul.
Au luptat timp de trei zile.
Deși pământul arăta ca o măcelărie,
niciun troloc n-a traversat râul.
Însă, în a treia noapte, n-au sosit ajutoare.
Așa că au continuat bătălia singuri.
Timp de șase zile. Nouă zile...
În a zecea zi și-au dat seama.
Ajutoarele n-aveau să vină.
Din cetate, regina Eldrene și-a orânduit oamenii
ca să ia copiii și să se refugieze în fortărețele din munți.
Dar mulți n-au căutat siguranța,
ci s-au înrolat în armata care lupta pentru căminul lor.
Nicio palmă de pământ nu era cedată decât după ce era îmbibată de sânge.
Dar, în a treisprezecea zi,
armata din Manetheren... a fost biruită.
Regina Eldrene a simțit când a murit soțul ei.
Măcinată de durere,
a aruncat Puterea Supremă spre armata trolocilor.
Un uragan de foc a cuprins pământul.
Oștenii Celui Întunecat au fugit ca sălbăticiunile speriate.
Dar nu erau destul de iuți, căci flăcările i-au prins și i-au mistuit.
Însă Eldrene folosise mai mult din Puterea Supremă
decât ar putea spera o femeie să stăpânească.
Și a ars-o din interior.
Dar copiii și cei ce-i îngrijeau, ascunși în munți, fuseseră mântuiți.
Nu mai rămăsese nimic din fermele și satele lor, din măreața cetate.
Dar s-au întors.
Și au apărat pământul ce le aparținea.
De asta melodia spune: „Lăcrimați.
„Lăcrimați pentru Manetheren. Lăcrimați pentru ce e pierdut veșnic.”
Sângele vechi vă curge prin vene.
Să nu uitați asta.
O să vă ajute în zilele ce vin.
Putem înnopta aici. N-am mai văzut troloci de zile bune.
Poate pentru că ne ținem aproape de Shadar Logoth.
Facem asta intenționat?
E prea periculos în Cetatea Umbrită.
- Nu putem merge acolo. - Mantia Albă.
Crezi că el le-a ucis pe celelalte?
N-ai văzut inelele surorilor mele?
Sunt șapte acum.
Nu e singurul care a văzut azi un chip pe care n-o să-l uite.
Odihnește-te! Mâine o să căutăm o soră care să te vindece.
- Vrei să vorbim? - Despre ce?
- Haide, Rand... - Ce vrei?
Vrei să fie iar ca înainte?
- Nu... - Pentru că nu se poate. Ai decis deja.
Înțelegi, nu?
Nu o să fiu ucenica lui Nynaeve pentru că ea și Laila au murit.
Iar noi suntem în mijlocul pustietății,
urmăriți de monștrii care le-au omorât,
și tu nici măcar nu te uiți la mine!
Vreau doar să te uiți la mine.
Și să nu mă urăști.
Nu-mi trebuie mai mult de atât.
N-aș putea să te urăsc niciodată.
O să se facă bine?
Are nevoie de somn.
Ca și voi.
Trebuie să plecăm! Sus! Trezirea! Repede! Ne-au găsit.
Trezește-te, Moiraine!
Du-o tu! Nu se poate mișca. Trebuie s-o luăm de aici.
- Porniți! - Încotro?
Spre răsărit. Spre cetatea nimicită Shadar Logoth. Plecați! Acum!
- Ușurel! - Ce se întâmplă?
- Ușurel! - Nu știu. S-a oprit.
- Calm! - Bela, hai!
Ce-i asta?
Priviți! Trolocii. De ce s-au oprit acolo?
Veniți! Trolocii n-o să ne urmeze înăuntru.
Ascultați!
Nu-i nicio pasăre.
Nicio gânganie.
Nu e nimic.
Abia mai respiră.
Rămânem aici.
Trebuie să stea la căldură.
Moiraine.
Shadar Logoth. Pare să fie în Limba Veche.
Înseamnă „umbra care așteaptă”.
Dar s-a numit cândva Aridhol.
În timpul Războaielor Troloce, era cea mai bogată
și mai puternică cetate din lume.
Când lumea a avut nevoie de ei, au ridicat un zid fără poartă,
s-au închis în interior și au lăsat celelalte popoare să piară.
Cei de aici le-au promis ajutor celor din Manetheren
și tot ei i-au lăsat să moară.
După Războaiele Troloce, supraviețuitorii au căutat aici hrană și adăpost.
Când au bătut, n-a răspuns nimeni.
Când au spart zidul, nu mai era nici țipenie de om.
Se spunea că răul pur a crescut în inima cetății
și a înghițit toate ființele.
De atunci, cetatea e abandonată.
Nici măcar trolocii nu calcă între zidurile astea.
Vreau să spun ceva...
N-ai mai vorbit atât de mult toată ziua. Probabil că niciodată.
Și de ce, în numele Luminii, ne-ai adus aici?
Nu atingeți nimic!
Mâncați doar ce aveți la voi.
Ia tu ăsta!
Laila l-a făcut.
Spunea mereu că ea nu face arme, ci unelte.
Cred că l-am folosit de o mie de ori ca să tai mere sau să cioplesc lemne,
înainte să am nevoie să mă apăr cu el.
Dar a zis să-l țin ascuțit și curat,
pentru că, dacă o să am nevoie de el vreodată,
să fie pregătit.
E o unealtă. Încă.
Să-mi salveze viața
sau să salveze pe cineva drag.
Credea că probabil o să fii tu.
Pentru că se gândea că, dacă o să dai de belea cândva,
o să fie din cauza mea.
Dar, sincer să fiu,
nu văd cum ar putea cineva să dea vina pe mine pentru asta.
Mulțumesc.
Fetele o să fie bine.
Părinții mei o să treacă pe la ai tăi, să vadă cum o duc.
Și pe la ai lui Rand și Egwene.
Știu.
Ce se întâmplă?
E în regulă. Sunt aici.
Unde suntem?
Ne-ai condamnat la moarte.
În numele Luminii...
Să plecăm de aici!
Du-te! Te găsesc eu.
Hai, Rand! Să mergem!
Haide!
Pe acolo!
- Încotro? - Nu știu.
Pe aici! Hai!
La stânga!
- Ridică-mă! - De ce nu mă ridici tu pe mine?
Hai!
Da.
Grăbește-te!
Rand, hai! Acum!
Rand!
Acum!
Haide!
Ești gata?
- Să mergem! - Stai! Nu putem pleca fără ei.
Eu zic că putem.
- Rand! - Mat!
Rand!
Mat!
Dacă nu mă duci la ei imediat, îți tai gâtul!
Subtitrarea: Robert Ciubotaru
Redactor Anca Tach