Den Svarte vaknar.
Men det finns en som kan stå emot honom.
-Vart ska vi härnäst? -Till Tufloden.
Det går rykten om fyra Ta'veren där, alla i rätt ålder.
Nynaeve tror jag kommer att kunna lyssna på vinden om jag jobbar med henne.
Det är ett ensamt liv att vara Klokfru.
Jag älskar dig.
Jag vet.
Hör du det?
Det låter...fel.
Ni dyker upp och nästa dag händer detta.
De är här av samma anledning som jag.
Draken har fötts på nytt.
Och det är en av er.
Vi far nu.
Från Lord Captain.
För din seger idag.
Må du alltid vandra i Ljuset, sir.
Har du någonsin smakat det här?
Det finns en brutalitet i rätten.
För smaken kommer inte bara från fågeln,
dess ben, näbb och fötter skär inuti munnen.
Inte så mycket att det gör ont, bara nog så att du blöder.
Var inte rädd, flicka.
En Aes Sedai borde veta
att brutalitet ibland är den enda vägen... till nåd.
SAGAN OM DRAKENS ÅTERKOMST
Hur mycket tid?
Inte tillräckligt.
Då får vi vara snabbare.
Sakta ner.
Staden är där framme. Men det är klokt att gå in nånstans.
Väggar stoppar inte Trollocker. De fruktar bara djupt vatten.
Inte konstigt att de luktar piss.
Ni väckte mig.
-Vi måste korsa Taren omedelbart. -Naturligtvis, fröken.
Min son kommer snart och då...
Det dubbla när vi är i säkerhet på andra sidan.
Var jag inte tydlig?
Du är inte en kvinna som ofta får ett "nej".
Nej.
Kom. Snabbt.
Vad är de?
Mörkrets tjänare. Fades ryttare.
Fade kan tvinga Trollocker till det mesta,
men de korsar inte floden. Kom. Vi tar er till nästa stad.
Vad? Nej! Min familj.
-Det finns ingen återvändo nu. -Min son är på väg.
Han är strax här. Hjälp mig. Vi kan inte lämna honom.
Om du går tillbaka kan de följa efter oss. Jag kan inte tillåta det.
Nej! Det är det enda sättet att få över min son.
Vitrockarna har rätt.
-Ni Aes Sedai, ni är monster! -Sluta!
Gör det inte!
Snälla!
-Vi måste hjälpa honom. Han... -Han är borta.
Detta sinkar dem, inte stoppar dem.
Vi kan hinna undan dem före nästa överfart,
men vi måste skynda oss.
-Kom igen. -Kom. Vi går.
Vi hann undan.
Kom. Vi hittar en plats att vila medan vi kan.
Var försiktiga, alla.
Det finns farligare saker än Trollocker i den här världen.
De behöver sin styrka.
Det gör du också.
Och tänk om Nynaeve var här.
Hon skulle ständigt käfta emot Aes Sedai.
Hon skulle göra livet outhärdligt för Moiraine.
Jag såg det.
När Nynaeve blev tagen.
En av de dem plockade upp henne och slängde iväg henne som ingenting.
Det gick snabbt,
jag lovar att hon inte kände något.
Vi behöver en plan.
Du såg vad Moiraine gjorde med färjkarlen. Vad händer med oss om vi gör bort oss?
Vad händer om hon har rätt?
Om en av oss är Draken återfödd,
den mest kraftfulla som någonsin levt?
Moiraine sa att Trollockerna är efter oss. Och de följde efter oss.
Hörni. Vem kan ens veta sanningen?
Det sägs att den sista Draken förstörde världen, men nästa ska rädda den.
Jag hörde att Draken har vingar.
Jag ser inte en fjäder på nån av er.
Glöm vad ni har hört om Draken.
För hon eller han kommer att vara allt det och inget av det.
Sov nu. Ni kommer att behöva det. Vi lämnar i gryningen.
Det är okej.
Kom. Sätt dig.
Ska du döda oss som den där färjkarlen?
Vad vet du om de Tre ederna?
De är löftena från Aes Sedai
att avsluta Arthur Hawkwings belägring av Vita tornet.
Och vilka är de?
-Att inte döda, inte ljuga. -Exakt ordagrant?
Ord är viktiga, och hur vi använder dem är viktigt.
Jag vet inte.
Ett, att inte tala osanning.
Två, att inte skapa något vapen som en person kan döda en annan med.
Tre, att aldrig använda Kraften som ett vapen
förutom som sista utväg i självförsvar,
eller försvar av sin Väktare eller en annan Aes Sedais liv.
Dessa Eder är bundna av själva Kraften.
Det är inte att vi inte bryter dem. Vi kan inte bryta dem.
Jag dödade inte färjkarlen.
Han slösade bort sitt liv på en dum sak.
Han försökte rädda sin familj.
Om jag hade tillåtit honom att korsa floden med färjan,
vad skulle ha hänt?
-Trollockerna skulle ha dödat honom. -Ja. Sen?
-Följt efter oss. -Exakt.
Kraften inom dig är den minsta delen av din styrka.
Det är ditt sinne och hur du använder det
som kommer ha mer betydelse i de kommande striderna.
-Kraften inom mig? -Vad kallar du det?
Förmågan som Klokfruar har att förutspå vädret.
Jag lyssnar på vinden.
Kvinnor över hela världen har olika namn på den.
Men det är samma sak.
Det är samma sak för oss alla.
En sak. Kraften.
Och kvinnor som du och jag,
vi har turen att få röra den.
-Jag är ingen Aes Sedai. -Men du kan bli.
Du kommer att röra vid Urkällan vare sig du vill eller inte.
Titta på stenen.
Se på dess yta.
Den är både klar och ogenomskinlig, som vattnet i en flod.
Föreställ dig att du flyter i floden.
Låt vattnet som rör sig ta dig med.
Inga tankar. Låt dig bara driva med.
Rensa dina tankar från allt.
Det finns inga skogar. Ingen hunger, ingen trötthet.
Det är bara stenen och ljudet av forsande vatten.
Låt det ta dig.
Släpp taget. Låt dig driva med strömmen.
Flyt med.
Jag trodde...
Jag trodde jag kände något, men...
De två första? De var mina.
Den sista? Den var din, bara din.
Du lyssnar inte på vinden, Egwene.
Det är vinden som lyssnar på dig.
-Förlåt, jag... -Det är okej.
Jag bara...
Jag kom hit för att vara ensam.
-Egwene, jag... -Det är okej.
Jag förstår.
Perrin!
Perrin.
Är du okej?
Tror du vi nånsin kommer tillbaka?
Hem?
Nej.
-Hur gjorde... -Såg du dem också?
Men det var en dröm.
Var det du som gjorde det här?
Satte du det i våra drömmar?
Vem såg detta?
Vem? Alla?
-Vad såg ni? -Fladdermöss.
Deras halsar bröts av, mitt i luften.
Som om någon hade dem i handen.
Jag kunde känna knaket.
Var det någon i din dröm?
Talade någon till er?
Det var en man. Ögon som glöd.
Men han sa ingenting.
Om det händer igen, berätta det genast.
Drömmar har kraft.
Mer än ni vet.
-Vad betyder det? -Kom.
-Hästarna är utvilade. -Nej, nej. Nej!
Vart ska vi?
Österut. Till flodkorsningen vid Whitebridge.
-Sen då? -Och sedan till Vita tornet.
-Jag har ju sagt det. -Och sen då?
Varför ska vi lita på dig?
Det finns en plats för Egwene, kanske.
Men vad ska en man göra vid Vita tornet?
Förutom att bli springpojke åt Aes Sedai?
Gå vart du vill, då.
Hur vet jag att du faktiskt skulle låta mig göra det?
Jag har slut på tålamod...och tid.
Du fick i alla fall en reaktion av henne.
Nöjd?
Skyll dig själv.
Ett samtal.
Ett samtal och du är på hennes sida nu?
Vad lovade hon dig igår kväll?
Att du är den enda?
Tror du verkligen att hon är bättre än dem som jagar oss?
Självklart tror jag det.
Monstren dödade Nynaeve och Laila, och hälften av alla vi någonsin älskat.
Moiraine har inte gjort annat än att skydda oss, försökt trygga oss.
Ser du inte hur blek och svag hon är?
Hon använder Kraften för att hålla vår styrka uppe
på bekostnad av sin egen.
Och det trots att du är så envis som du är.
Vore jag hon skulle jag lämna dig också.
Det har du redan gjort.
Var inte dum.
Vi har varandra, det är allt.
Du har rätt. Du har rätt om Moiraine.
Hon gör inget av det här till vår fördel.
Hon har en anledning till att hålla oss vid liv,
och så snart anledningen är borta är vi så gott som döda.
Till dess skjuter hon ju eldklot,
så låt oss försöka hålla oss väl med henne.
Kommer ni?
Vitrockar.
Tala inte om ni inte blir tilltalade
och besvara alla frågor så sanningsenligt som möjligt.
Nämn inte Vita tornet eller Aes Sedai.
Jag är en dam från ett fallet hus. Ni är i min vårdnad.
God eftermiddag.
Kan ni vara snälla och stiga av hästarna.
-Är ni på väg till Whitebridge? -Ja, sir.
Jag har en syster i staden som vi hoppas låter oss bo där.
Det är en farlig tid att vara på väg.
Krig i söder,
Aes Sedai med kraft från Vita tornet.
Krig och häxor berör oss inte, sir.
Vi vill ha ett säkert ställe att övernatta på
innan det mörknar.
Då är det bäst att ni ger er av.
Ursäkta.
Om ni kan dröja kvar en stund till,
vi har en av Förhörarna med oss idag.
Han är noggrann, men kortfattad.
Alla som vill passera genom vårt land
måste bli ordentligt...förhörda.
Det här är inte ert land.
Ljusets söner dominerar varhelst människor går i ljuset.
-Var sa du att ni var ifrån? -Det sa jag inte.
Men jag är från Gränslanden.
Där män vet hur man håller sina händer för sig själva så de inte förlorar dem.
Sök igenom hästarna.
Det sägs att Vita tornet skickade ut åtta systrar
att hantera Logains armé söderut.
De kan inte låta bli att blanda sig i andras angelägenheter,
och dessa andra brukar bli dödade.
Jag... Förlåt, sir. Jag har ett sår.
Smärtan...
-Det läker inte bra. -Vad har hänt?
Du skulle inte tro mig om jag berättade.
Det var ett monster, sir.
2,5 lång med en mun som ett vildsvin.
En grupp av dem invaderade byn vi befann oss i.
Var detta i Gränslanden?
Nej, sir. Väster härom, nära Dimmiga bergen.
Får jag se ditt sår, frun?
Trollocker så långt söderut?
Den Svarte har verkligen ögonen på oss.
Vad hette staden du kom ifrån?
Taren Ferry.
Det var många som skadades där.
Kanske kan ni hjälpa dem.
Vi Ljusets söner försöker undvika Aes Sedai om vi kan.
När du kommer till Whitebridge, sök upp en.
Endast en av dem kan läka detta sår.
-Ljuset vare med er. -Allt klart, sir.
Ljuset är alltid med er. Det behöver ingen vägledning.
Jag glömmer inte era ansikten, om vi ses igen.
Sir, jag skulle ta en Förhörstrupp söderut.
Hon sa att Trollockerna gick västerut.
Du är avsedd för strid. Vi Förhörare har ett högre syfte.
Framåt, män.
Framåt.
Du sa att du inte kunde bryta de Tre ederna.
Det kan jag inte.
-Det gjorde du idag. -Gjorde jag?
Den där Vitrocken. Du ljög för honom. Du kan läka såret.
Vi kan bara läka andra, inte oss själva. Det är därför vi brukar resa tillsammans.
Har du en syster i Whitebridge?
Alla Aes Sedai är mina systrar.
Vi kommer alltid att säga sanningen.
Kanske bara inte sanningen du tror dig höra.
Så lyssna noga.
Vi går i våra fäders fotspår
Leden utstakad av våra mödrar
De bar landet Med sitt blod
För länge sedan
Sjung
Sjung om Manetheren
Gråt
Gråt för Aemons blod
Skrik
Skrik för Manetheren
För länge sedan
Det är bra att minnas Manetheren.
Det är bara en sång.
Jag har ändå ingen aning om vad Manetheren är.
På det Gamla språket betyder Manetheren "bergshem".
Det tidigare namnet på den plats ni nu kallar Tufloden.
Under Trollockkrigen
var Manetherens armé liten men stark.
En tagg i den Svartes hand.
Så han skickade hela sin styrka för att förgöra den.
Men när denna massiva hop anlände,
stod kvinnor och män från bergshemmet framför den,
med flodens grundaste krök bakom sig, redo att strida.
Deras kung, Aemon, liksom i sången,
hade skickat bud till grannarna som de kämpat för tidigare
och de utlovades hjälp om de kunde hålla ut i tre dagar.
Och på något sätt gjorde de det.
Mot den fasansfulla hopen höll de ut i en timme,
sedan en till, och en tredje.
I tre dagar kämpade de,
och även om landet blev ett slagfält
korsade ingen Trollock floden.
Men den tredje natten hade ingen hjälp kommit.
Så de kämpade vidare själva.
I sex dagar. i nio.
Och på tionde dagen visste de.
De visste att ingen hjälp kom.
Från staden organiserade drottning Eldrene sitt folk
att ta med barnen och söka tillflykt i bergen.
Men många av dem kom inte i säkerhet
utan gick med i armén för att kämpa för sitt hem.
Inte en gnutta mark gavs upp förrän den var dränkt i blod.
Men den 13:e dagen
var Manetherens armé...borta.
Drottning Eldrene kände att hennes man dog.
I sorg sträckte hon ut handen
och kastade Kraften mot Trollockarmén.
En orkan av eld sköljde över landet.
Den Svartes hop sprang som djur.
Men de var inte tillräckligt snabba, för lågorna slukade dem.
Men Eldrene hade tagit mer av Kraften
än någon kvinna någonsin skulle kunna hoppas.
Och det brände henne rakt igenom, inifrån och ut.
Men barnen och deras vårdare, gömda i bergen, hade räddats.
Det fanns inget kvar av deras gårdar, deras byar eller deras stora stad.
Men de återvände.
Och de hade landet som var deras.
Det är därför sången lyder: "Gråt."
"Gråt. Gråt för Manetheren. Gråt för det som förlorats för alltid."
Det gamla blodet rinner djupt i er.
Kom ihåg det.
Ni behöver det i framtiden.
Vi kan vila här i natt. Jag har inte sett tecken på Trollocker på flera dagar.
Kanske är det för att vi är nära Shadar Logoth.
Är det klokt?
Det är för farligt i Skuggstaden.
-Vi kan inte åka dit. -Den där Vitrocken.
Tror du det var han som dödade de andra?
Såg du inte mina systrars ringar?
Sju stycken.
Inte bara han mötte ett ansikte som han kommer att minnas idag.
Vila. Imorgon tar vi reda på var vi hittar en syster som kan läka dig.
-Vill du prata om det? -Om vad?
-Kom igen, Rand. -Vad vill du?
Vill du att jag ska gå tillbaka till hur allt var?
-Nej, jag... -Det kan vi inte. Du tog ditt beslut.
Du förstår väl det?
Jag kommer inte att bli Nynaeves lärling eftersom hon är död, Laila likaså.
Och här är vi mitt ute i ingenstans,
jagade av monstren som dödade dem,
och du vill inte ens se på mig.
Och jag vill bara att du ser på mig.
Och inte hatar mig.
Jag behöver inget mer än så.
Jag skulle aldrig hata dig.
Kommer hon att bli bra?
Hon behöver sömn.
Det behöver ni alla.
Vi måste iväg! Upp. Vakna. Skynda. De har hittat oss.
Du måste vakna, Moiraine.
Bär henne. Hon kan inte röra sig. Vi måste få henne härifrån.
-Rid! -Vart?
Österut. Till den fallna staden Shadar Logoth. Rid! Nu!
-Lugn. -Vad händer?
-Lugna dig. -Jag vet inte. Hon bara stannade.
-Lugn och fin. -Bela, kom igen.
Vad är det där?
Vänta, titta. Trollocker. Varför står de bara där?
Kom. Trollockerna kommer inte att följa oss in.
Lyssna.
Det finns inga fåglar.
Det finns inga insekter.
Det finns ingenting.
Hon andas knappt.
Vi stannar här.
Hon måste hållas varm.
Moiraine.
Shadar Logoth. Låter som det Gamla språket.
Det betyder "skuggor väntar".
Men den hette en gång Aridhol.
Under Trollockkrigen var det den rikaste,
mäktigaste staden i världen.
När världen behövde dem byggde de en mur utan port,
låste in sig innanför och lät andra folks nationer brinna.
Det var folket i denna stad som lovade Manetheren hjälp,
och det var de som lät dem dö.
När Trollockkriget tog slut kom överlevande hit för mat och skydd.
När de knackade öppnade ingen.
När de till slut bröt sig igenom väggen var det ingen där inne.
Det sägs att ondskan själv växte ur stadens hjärta
och förtärde alla och allt levande.
Sedan dess har staden varit övergiven.
Inte ens Trollocker sätter sin fot bakom dessa väggar.
Ett par saker.
Ett, det där var fler ord än du sagt på hela dagen, förmodligen någonsin.
Och två, varför i Ljusets namn tog du oss hit?
Rör ingenting.
Ät bara den mat ni tog med.
Du borde ha den här.
Laila har gjort den.
Hon sa alltid att hon inte tillverkade vapen utan verktyg.
Jag har säkert använt den tusen gånger för att skära äpplen eller tälja ved,
och inte behövt den till att försvara mig.
Men för att hålla den vass, håll den ren,
så att om jag nånsin behöver den,
är den redo.
Ett verktyg, dock. Fortfarande.
För att rädda mitt liv
eller livet på någon som jag älskade.
Och hon trodde att det skulle vara du.
Eftersom hon tycktes tro att om du nånsin fick problem,
vore det nog mitt fel.
Men om jag ska vara helt ärlig
fattar jag inte hur någon rimligen kan skylla på mig för det här.
Tack.
Flickorna kommer att klara sig.
Mina föräldrar kommer över till er och tittar till dem.
Rands och Egwenes också.
Jag vet.
Vad är det?
Allt är bra. Jag är här.
Var är vi?
Du har dödat oss alla.
Vad i Ljusets namn?
Vi måste härifrån.
Stick! Jag kommer att hitta dig.
Kom, Rand. Vi sticker!
Kom igen!
Där!
-Vilket håll? -Jag vet inte.
Hitåt. Kom!
Vänster!
-Hjälp mig upp. -Du kan väl lyfta mig?
Kom igen.
Ja.
Skynda på.
Skynda dig!
Rand! Rand, kom igen! Nu!
Rand!
Nu!
Kom.
Är du beredd?
-Vi drar. -Vänta. Vi kan inte dra utan dem.
Det kan vi visst.
-Rand! -Mat!
Rand!
Mat!
Om du inte tar mig till dem genast skär jag halsen av dig.
Undertexter: Ika Forssell
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir