Det var allt för Rockford Peaches. De förlorar ett-noll.
Jag vet om er två.
Du tycker inte att det vi hade var äkta.
Det kan inte bli vi. Det vet du.
Det som fick din mamma att sticka, har du.
Peaches hittar inte rytmen.
-Mrs Shaw? -Förlåt.
Ja.
Ska vi ha ett kort lagmöte när alla har hämtat sina saker?
Lagmoralen kan behöva stärkas.
-Det låter bra. -Okej.
-Hej. -Hej.
-Är allt okej? -Ja. Så klart det är.
Carson. Dina ögon är grumliga.
Vad är det? Allt kommer att bli bra.
Charlie. Vi förlorade de två första matcherna.
Om vi förlorar en till är vi utslagna.
Jag känner att jag måste ha ett svar just nu,
och det har jag inte. Vad ska jag säga till dem?
Hjärnan är tom.
Vi ska berätta för våra barn om allt det här en dag.
Det är match tre, men än har ni chansen.
Ni är i slutspelet. Hur många kan säga det?
Ja.
Om du tänker efter så har ni redan vunnit.
-Jag antar det. -Du.
Njut av det.
Titta. Där är leendet jag älskar.
Kom.
Imorgon är det ingen match. Vi tränar kl. 10.00 och ses där ute.
Ska vi inte ändra nåt till nästa match?
Ja, vi blir mosade.
Vi behöver Jo. Vi behöver hennes arm.
-Ja. -Vi behöver hennes slag.
Vi behöver hennes "Jo de vivre".
Ja. Jag önskar att vi kunde ha de sakerna.
Men det har vi inte.
Lyssna... Vi spelar snart match tre,
och fast vi har förlorat två
är vi fortfarande kvar i slutspelet.
Det är stort.
Och vi har kommit så långt för att nå hit.
På många sätt
har vi redan vunnit.
Så vila lite nu, och vi ses imorgon.
Det var allt.
Tränaren, du är en naturbegåvning.
-Tack. -Stolt över dig.
-Hej. -Hej.
Får jag prata med dig lite?
Varsågod. Vi ses där uppe.
Jag kommer strax.
-Vad? -Vad fan är det med dig?
Du kom och sa att ni behövde mig för att vinna.
Nu verkar du acceptera att vi redan har förlorat.
-Jag har inte accepterat nånting. -Jo.
Inte alls. Vad borde vi göra, då? Jag försöker.
Jag ser att du försöker nåt.
Har du fler visdomspärlor från Charlie?
Eller väntar han i omklädningsrummet?
-Han har rätt. -Inte alls.
Var är den riktiga Shaw? Du gömmer dig igen.
Du visste om min man hela tiden. Du...
Det här handlar inte om oss.
Jag gav inte upp Kalifornien eller Jo...
Jag gick inte igenom allt det bara för att ge upp utan kamp.
Skärp till dig.
-Hej. -Hej.
Stället är trevligare än det ser ut.
Vi kan flytta in här. Skaffa Shirls en ny rumskamrat.
Ja.
Är du okej? Är det blodsockret? Vill du att jag ska hämta lite mat?
Minns du att vi sa att vi ville vara ärligare mot varandra?
Med det vi vill och behöver.
-Ja, naturligtvis. -Okej, bra.
Så jag vill att...
...du åker.
Va?
Charlie, jag måste avsluta det jag påbörjat, med laget.
Jag måste fokusera och kunna höra mig själv
och det kan jag inte med dig här.
Varför? Vad gjorde jag för fel?
Ingenting. Du gör inget fel. Inte alls.
Men du är...där.
Jag känner dig när jag behöver känna mig själv.
Låter det vettigt?
Okej.
Alltså, jag älskade verkligen att vara där och heja på dig.
Jag vet.
Men ja, såklart. Jag kan...
Ja, jag kan bo på hotellet.
-Okej, bra. -Bra.
Nej. Det är inte...
Jag vill att du åker hem.
Förlåt. Att du åker till Idaho.
-Jag är inte på matcherna. -Jag vet.
Jag skulle känna dig sitta där på hotellrummet och inte kunna fokusera.
Det börjar kännas som att laget betyder mer för dig än jag.
Jag älskar dig. Verkligen.
Men jag...
Den här veckan är de viktigare.
Det måste de vara.
Ta det här.
Det mesta av min lön från säsongen.
Jag fick inte öppna bankkonto utan dig här.
Du behöver mig inte alls, eller hur?
Jo, det gör jag.
Vi ses om en vecka.
När ni har vunnit slutspelet.
Tack.
TJEJLIGAN
Vad tycker du om sysslor?
Ärligt talat blir jag lugn av att städa.
Ja, jag stoppar dig där.
Det funkar inte.
Vi ska inte festa varje gång du vill städa.
-Clance! Sluta. -Vadå?
Jag kan inte känna mig så gammal.
Hur gammal är du, vännen? 15?
Se oskuldsfullheten. Den skulle jag utplåna på en vecka.
Det här kan nog funka.
Jag tror, ja. När vill du flytta in?
Nej.
Jag räddar ditt äktenskap.
Förlåt. Du är söt, men du måste gå.
Hur tänkte du?
Jag älskar att laga mat.
Och att vara tyst och läsa och se löven falla.
-Det vore så roligt. -Här får du en present från mig.
-Tack, Cheryl. -Tack.
-Tack, Cheryl. -Tack så mycket, Clance.
Cheryl, vi hör av oss. Okej?
Tack, Cheryl.
Okej.
Nej. Jag är ledsen. Nej, hon är fixerad vid mig.
Vad är detta? Hon sydde kökshanddukar åt mig?
-Med ditt namn på. -Konstigt. Vem gör så?
Clance, du behöver en rumskamrat.
Jag åker snart. Du måste dela hyran med nån.
Och nån måste se till dig medan jag är borta.
-Kanske en ny Max. -Inte lustigt.
Hej, gamla tanter.
Nej. Cecil, du får inte bara klampa in så där.
Max, kan jag få din autograf?
-Va? -Vad är det här?
-Herregud. -Vad är det?
SCREWS UTKLASSADE AV ROCKFORD-FLICKA
-Va? -Du är med i The Defender.
-I Defender. -Herregud!
-Du är med! -Jag är med i Defender!
Maxine, jag såg dig i tidningen!
Visst. Jag glömde.
Hon kan signera den om du vill.
Bästa vän i tidningen.
Det är ingen stor grej.
-Bara ett foto. Och några ord. -Nej. Ett stort foto.
Titta på bilden!
Tänk att få se din mammas min
när hon ser att du ska ut på turné.
Hur känner du hennes mamma?
Hej, du spelade bra häromdagen. Verkligen bra.
-Du menar nog häpnadsväckande bra. -Häpna.
Väldigt stort.
Det finns en artikel om det i The Defender.
Vad är det?
-Ursäkter ni oss två? -Visst.
-Jag ska ordna ett ex, sir. -Läs om det.
Du visade vad du går för där ute.
Och du kan ha rätt. Vi kanske kan använda dig.
Vill du kasta på några träningar åt oss?
Så får vi se hur det går.
Tack så mycket, sir, för erbjudandet.
"Men jag har fått ett bättre." Kan du fatta att jag sa det?
Om jag bara hade sett hans min när du sa nej.
Nu passar det minsann, efter att jag krossade dem.
Så skönt att inte behöva Screws.
Vänta. Jag glömde.
-Vi festar lite. -Hon har öl!
Hon har öl.
Det händer ibland.
Tänk att jag ska ut och turnera med mitt eget lag...
...och en tjej jag inte kan sluta tänka på.
Det är verkligen otroligt, Max.
Jag visste inte att det var möjligt att leva så.
Jag vet inte om det är det.
Du har ringen på dig igen.
Ja.
Ibland önskar jag att jag aldrig varit med henne.
Du vet?
För då skulle inte slutet göra så ont.
Jag har tänkt färdigt på slutet.
Jag har hellre fem minuter av hur det här känns just nu
än en hel livstid av före.
Ja, du har rätt. Jag med.
-Jag känner dig också. -Vadå, vet du allt om mig?
Ja. De första gångerna vi möttes slutade du inte prata.
-Jag kan din livshistoria. -Okej.
När jag blir nervös brukar jag fylla tomrummet.
Är du inte nervös längre?
Nej, det är jag inte.
Jag kan höra mig själv.
För de där fem minuterna.
-För dem. -För dem!
Kommer vi nånsin att ses igen, tror du?
Jag vet inte.
Vi kastar lite boll, ifall inte.
Vänta. Det heter "spela kast".
Bra. Jag testade dig.
Så säger alla.
-Är du redo? -Japp.
Okej, lyssna. Kom igen.
-Kom. -Ännu ett tal.
"Låt mig vara något varje minut av varje timme i mitt liv."
"Låt mig vara kall, låt mig vara varm.
"Låt mig vara hungrig eller ha för mycket mat.
"Låt mig vara hederlig eller låt mig synda.
"Men låt mig vara något varenda välsignad minut."
Vart vill hon komma?
Jag vet inte.
I den här boken finns ett träd som växer ur cement.
Ingen vattnar det. Det får knappt nåt ljus.
Ingen bryr sig om det.
Men ända lyckas det växa.
Det är vi.
Ingen trodde att vi skulle klara det här.
De brydde sig bara om vårt smink.
Men ändå växte vi på nåt sätt.
Men här är fakta.
Blue Sox har alltid varit starkare än vi.
Nu har de Jo. Hon var vår bästa slagman och...
De är bättre än vi. Det är faktum.
Carson, varför säger du så?
Att säga det högt betyder att vi inte behöver frukta det.
De är bättre än vi, det är de.
Men det betyder inte att de ska vinna.
Minns ni vad Dove sa om omklädningsrummet?
Folk skrev på väggarna, små böner till gudarna.
Bad dem att få sin stund.
Det här är vår stund.
-Får vi göra så? -Tyst, Terri.
-Jag vill inte få problem. -Äsch.
Vi skriver våra namn här uppe. Så de som spelar nästa år
eller om 50 år, vet att de är i vårt hus.
Ja.
-Kom igen. -Okej. Ge mig den.
Okej. Vi vet att vi ska träna idag,
men vi behöver nog inte träna mer på långbollar.
Eller på att stjäla baser.
Vi behöver nog inte träna mer alls.
Vi behöver inte veta hur matchen slutar.
Vi behöver bara vara där, kast för kast, spel för spel,
en dyrbar minut i taget.
Vi är Peaches.
-Ja! -Och vi kämpar för att vinna.
-Du har rätt. -Men om vi förlorar...
...låt det vara jävla episkt!
Ja!
Låt dem skriva dikter om hur vi slogs ut. Har jag rätt?
Ja!
Okej, låt oss göra det! Låt oss visa dem!
Okej.
-Tack för boken. -Anade att du skulle gilla den.
Så var är din kille?
Jag bad honom att åka hem.
Jag sa att jag behövde fokusera.
Shirl.
Vi måste prata.
Om du har nåt att säga till mig, är det rätt tid nu.
Jag har inget att säga dig.
Du var min vän och jag litade på dig.
Jag är din vän.
Och din tränare.
Du är en av de smartaste spelarna jag nånsin träffat.
Du ser allt.
Men om du inte kan sluta fly från allt du är rädd för,
-konserver eller... -Botulism är på riktigt, Carson.
-Det förlamar. -...andra.
Du får aldrig veta vem du egentligen är.
Och det är synd, för den Shirley
skulle vi behöva just nu.
Särskilt jag.
Jag tror inte på nåt du säger längre.
Det här, då?
Du hade rätt. Jag är en sån där.
Jag vet inte vad det betyder för mitt liv, men jag lever åtminstone mitt.
Så berätta för Charlie. Eller Bev. Jag bryr mig inte längre.
Det är upp till dig.
Okej, pappa. Vi ses på fredag kl. 20.00. Vi lär vara hungriga.
Hej då.
Ska du äta middag där? Jösses.
Jag vill inte lämna en röra bakom mig.
Men bra eller dålig nyhet, du följer med mig.
Nej. Jag har planer i ett skyddsrum nånstans.
Varför är du mest nervös?
Din mamma har ännu inte sett ditt hår,
och hela hennes liv är hår.
När hon blir arg är det mer läskigt än vissa av mina mardrömmar,
som du vet är skrämmande.
Vad är det här?
Jag bara...
Sen jag avslutade Guys serie,
tänkte jag göra nåt bara för mig.
Visa mig det.
Det händer så mycket i fabriken och det finns gott om material,
och så här kan jag liksom prata med dig och ge mig ut på äventyr
fast du har åkt.
Det här är riktigt bra.
Säkert?
-Ja! -Du säger det inte bara?
Nej. Det här är verkligt.
Skicka det till The Defender. Det är bättre än deras serier.
The Defender?
-Bättre? -Ja.
Bättre vet jag inte.
Jag menar, jämförbar? Ja. Liknande? Kanske. Närliggande? Kanske.
Men bättre? Hur mycket?
-Mycket bättre. -Okej.
Det är match tre och avgörandets dag för Peaches.
Om de förlorar är de utslagna.
De klättrade från sista plats och tog sig till slutspelet.
Kan de vinna igen?
Vad tror du? Ska vi äntligen få se lite baseboll idag?
Jag tror det.
Vi hoppas det.
Ja.
Nu kör vi.
Kom igen, Peaches. Vi kör över dem.
-Okej. -Heja, Terri.
Peaches vinner, och fortsätter kämpa i match fyra.
Titta här, pojkar.
Förste basman, jag menar, kvinna, nummer nio, Greta Gill, vid utslaget.
Få se vad hon kan.
Spring.
Gill tar sig till andra och Gonzalez går i mål.
-Kör hårt nu! -Såja.
Det är okej.
Med två löpare på baser är det Carson Shaws tur.
Ta mig hem, Shaw!
Ännu en träff för Peaches.
Inne!
Och vidare till match fem. Vilken serie, gott folk!
Rött som mina läppar.
Gör det ont?
Det ser värre ut än det är.
Varsågod.
Hej. Okej.
Fortsätt spela, flickor. Vi behöver er.
Tack.
-Hallå! -Hej!
Jag fick det inte att se lätt ut, va?
Nej. Det såg faktiskt ganska svårt ut.
Jag skulle vilja ha en autograf.
Okej.
Jag förstår inte baseboll. För långsamt för mig.
Man måste lära sig spelet.
Mycket händer, fast det inte ser ut så.
Jag förstod det idag när jag tittade på dig.
Och du vet, jag har alltid gillat flickor som är lite för mycket.
För jag var likadan.
Och jag skulle också... vilja erbjuda dig ett jobb.
-Va? -Mellan säsongerna, förstås,
för jobbet är i New York.
Jag vill ha nån som du på mitt kontor. Jag tror att du skulle gå långt.
Menar du allvar?
Ja. Jag menar alltid allvar.
Okej. Bra.
Det här gör mig nervös.
Är inte du nervös?
Fråga inte det. Jag behöver inte vara nervös, det här är mitt hem.
-Ja. -På sätt och vis.
Vänta, vi behöver ett kodord. Du vet, typ röd kanin eller blåskallig.
Buffel. Buffel.
"Buffel"? Varför behöver vi ett kodord?
Ifall vi behöver fly härifrån.
-Clance, oroa dig inte. -Nu börjar det.
Clance?
Toni ber om hjälp.
-Okej. I köket? -Japp.
-Okej. Är hon där inne? Ensam? -Absolut.
Okej. Ler hon?
-Så... -Så...
-Du ska spela med Red Wright! -Jag vet! Jag kan inte tro det.
-Han tror att jag kan dra folk. -Det är klart, du är en stjärna.
Några av dem är riktigt bra.
Inte lika bra som du.
Ja.
Det kändes som om du inte trodde på mig mer.
Nej. Jag har alltid trott på dig.
Bara svårt för oss att tro på världen.
Makaroner och ost! Och frallor. Så...
Det ser gott ut.
Kommer det 20 personer till som jag inte vet om?
Ditt hår...
Buffel. Buffel.
Det ser fint ut.
Tack, mamma.
Sätt er, allihop.
Vi ber bordsbön.
Ja, bordsbön, bordsbön.
-Clance. -Förlåt.
Gissa vem som kom in i salongen häromdagen, utan bokning?
Lynns syster.
Sjukdoms-Louise?
-Nej! -Har hon fortfarande den lukten?
Enligt henne
har Coloradofloden magiska krafter och hon är botad.
Vadå?
Men jag kände lukten än.
Vi ska västerut för några matcher
så jag ska absolut kolla upp de helande floderna. Okej?
Clance, har du hört nåt från Guy?
Jag fick äntligen ett brev som inte var helt censurerat. Han skrev att han frös.
Det betyder nog att de inte är i Italien, där striderna pågår.
Han ser världen, och när han kommer tillbaka
har han en del att säga.
Red sa att ifjol åkte de ända upp till Kanada och ner till Mexiko.
Så jag lär också ha historier.
Mamma, såg du artikeln om mig i The Defender?
Jag ska börja med desserten!
-Vi borde gå. -Det är det jag har sagt. Kom!
Nej, jag skojade, för de...
-Det ordnar sig. -Okej.
-Du kan inte ignorera mig... -Maxine.
Jag måste visa dig nåt.
Du känner din fars sida av släkten
för de har varit här i generationer.
Och jag insåg
att jag aldrig berättat om min familj, hur vi kom hit till Rockford.
Det här är brev som min mamma skrev till sin farfar
när de gjorde resan hit från Florida 1906.
De flydde från ingenting till ingenting.
Jag vill att du läser dem.
Mamma, jag vet att du såg The Defender.
Är du inte ens lite glad? Är det verkligen allt du har åt mig?
Jag känner dig.
Jag har vetat sen du var en liten flicka att du aldrig skulle få en man.
Och det är därför jag har försökt ge dig nåt för dig själv, salongen.
Lite makt här i livet!
Kvinnor utan män är oskyddade, särskilt de färgade!
Det är mitt fel, jag fick dig att tro att världen var en bra plats,
för det önskade jag för dig.
Så jag vill att du läser breven, så att du verkligen förstår.
Tack för allting.
Jag hade inget att säga till henne.
För en del av mig...
Hon kanske har rätt. Kanske gör jag det svårare för mig själv.
Nej. Du följer din dröm, och det ska vara svårt.
Hade du en dröm som du följde?
Vem, jag?
Det här är min dröm.
När du kommer till South Dakota vill jag att du söker upp en vän till mig.
Han heter Arn, okej?
Han påminner mycket om mig, du kommer att gilla honom.
Och i Des Moines, The Rock.
En av de sista bra barerna där ute.
Du och Esther borde åka dit.
Tack.
Vad är det?
Du sa jag och Esther.
Ja?
-Det låter bra. -Det gör det.
Men håll ögonen öppna.
Var noga med vem du litar på.
Men se till att njuta av varje minut, Max.
Jag lovar.
Okej.
Tack, morbror Bert.
Jag trodde att hon skulle fatta.
Jag vet.
Hej, Shirl.
Shirley, jag kan inte fortsätta leva som...
Herregud. Vad händer?
Jag är inte attraherad av dig. Det är jag inte. Det smittar inte.
-Jag gillar män. -Jättebra. Ja.
Du är en vacker kvinna, men jag känner mig inte sexuell.
Det gör jag inte. Jag dubbelkollade, jag känner mig inte sexuell, nej.
Mår du bra?
-Riktigt bra, faktiskt. -Okej.
Jag känner mig så befriad.
Kedjorna jag bar på. Varför? Vad var jag rädd för?
-Jag har ätit ur buckliga burkar. -Jag ser det.
Jag har inte botulism. Förstår du vilket mirakel det är, Carson?
Och jag kysste dig och blev inte lesbisk.
-Det funkar inte så. -Jag vill tacka för att du stöttar mig...
...i det här.
Du kanske inte ska äta ur den buckliga burken.
Jag ska kyssa dig igen.
Jag tror inte... Det är bra. Jag är inte intresserad.
-För att visa att jag inte är rädd. -Jag vill inte. Det är redan gjort.
Och, Carson, vi ska slå Blue Sox.
-Ja. -Ja.
Nu gäller det. Låt oss fokusera på matchen.
Ja.
Vad gäller signaler...
Damer!
Det är nu dags att åka till vår sista match.
Vänta. Sången. Jess.
Snälla du!
Jess. Kan vi sjunga?
Okej då.
Slagman fram Dags igen
Tiden har kommit
För var och en
Att spela boll
Okej, låt oss spela boll.
Vi är medlemmar i All American League
-Från städer nära och fjärran -Nära och fjärran
Vi har kanadensare
Irländare och svenskar
Vi är alla för en Och en för alla
Vi är alla amerikaner
Varje flicka höjer sitt huvud så stolt
Hennes motto är segra eller dö
Hon ger alltid allt, denna mö
Våra förkläden är inte för mjuka
Och inte för hårda Våra tränare är alerta...
Ge ett stort välkomnande till era Rockford Peaches!
I femte och kanske sista matchen i serien,
singlar vi slant om ordningen.
Blue Sox spelar visst som hemmalag idag.
Strike!
Hallå! Det var skruvbollen jag berättade om.
Var alert. Hon är lurig.
Garcia spelar sammanbitet idag.
Låg boll mot första, Gill rusar, Garcia springer dit.
Bra!
Bra spelat av Peaches.
Och det tar oss till andra inningen.
Få se vad Peaches kan prestera.
Kommer de plocka poäng, eller kommer Blue Sox stoppa dem?
Basen är full och en ute.
Här kommer Ana Blair.
Babit kollar signalen med Gill, och kastet!
Oj! DeLuca fångar den!
Bra, Jo!
Har ni sett?
Slutet av tredje och ännu ingen i mål.
Babit slår ut mot mitten.
Kom igen. Hon springer till andra.
-Kom igen, Terri! -Hon satsar på tredje!
McCready försöker bränna!
De hann inte riktigt.
Här kommer DeLuca, bazookan.
Redo att visa oss hur hon fick det namnet.
Kul att se er. Har ni saknat mig?
Striker kastar, men utanför. Boll ett.
Jag kan det där, Striker.
Jösses, vilket kast!
Du kanske glömde?
Hon kallas Striker av en anledning.
Den armen är en utmaning för DeLuca.
Få se vem som går segrande ur det här.
Har ni gjort era insatser?
Det är bazookan mot spanska strikern.
Oj. Fantastisk plock.
Där, Jess.
Inne!
Där har vi första poängen i matchen.
Blue Sox tar poäng.
Nästa är Carson Shaw med två löpare på baserna.
Hon slår den långt ner till höger.
Och det ser ut som... Ja! Benjamin satsar allt.
Benjamin går hela vägen.
Och här kommer Cavell.
Peaches tar äntligen poäng...
Tack vare stjärnan och tränaren,
Carson Shaw.
-Kommer vi att vinna? -Tänk...
Tänk inte tanken ens.
Peaches tar ledningen.
Vad gör du här?
-Fint hem du har, Ton. -Jag vet. Vi pratar där inne.
Nej. Jag stannar hellre här ute. Det går fort.
Jag vet att du inte gillar hur jag lever mitt liv...
Tror du att mitt problem är att du klär dig som en man?
Jag kanske inte förstår det, men det är inte problemet.
-Du lämnade mig. -Jag var tvungen.
-Det var inget liv för mig... -Ge det tid, sa jag.
Nej, du bara stack.
Ofta visste jag inte ens om du levde.
Men jag stannade.
-Fick ta hand om dem ensam. -Jag hade inget val.
Snälla du.
Det finns alltid ett val.
Jag är här angående Max.
-Vi måste prata. -Sluta.
Jag vill att hon är trygg.
Vissa är aldrig trygga.
Vill du veta varför jag stack?
På grund av dig.
Mamma och pappa ville få mig att vara nåt
jag aldrig kunde bli. Men det var du som sa:
"Gör bara det som är vettigt."
"Ge upp en liten bit av dig själv för att göra det lättare."
Du var den farligaste rösten, för jag kunde ha gjort det.
Jag ville ha dig kvar.
Jag vet.
Men Max...är mer lik dig än mig.
Hon är envis. Och om du inte släpper taget
kommer hon aldrig tillbaka till dig.
Det här är sista tänkbara ögonblicket att ta farväl.
Ja...
-Då var det dags. -Vi klarar det. Jag klarar det.
Jag skrev min adress på alla, du behöver bara skicka dem,
-så ingen ursäkt att inte skriva. -Jag ska.
Och inte bara: "Jag mår bra." Jag vill veta detaljer.
Måla upp bilder och landskap. Adjektiv.
Så jag liksom är där.
-Okej. -Okej.
Glöm inte sophämtning på tisdag.
Sätt inte ut dem onsdagar.
Då får du skadedjur i huset.
Lugn, jag älskar att ta ut sopor. Jag gillar lukten.
Okej, Cheryl, inte nu. Okej?
Du får bo med mig, så vad måste du vara?
Tyst. Jag finns här om ni behöver mig.
Jag vet att du kommer att få nya vänner där ute, som Esther och andra,
men ingen av dem är din bästa vän, okej?
Du är min enda bästa vän.
-Jag kanske inte borde åka. -Vad? Nej!
Du behöver mig, på fabriken och i huset.
-Tills Guy är tillbaka. -Max. Du måste åka.
Det här är ditt lag.
Nej.
Det är så jag ska spela baseboll.
Och jag älskar spelet, men du är mitt lag.
Okej, allihop. Det är dags att åka.
Om du inte kliver på bussen, får du en smäll.
Okej. Men jag kommer tillbaka till våren. Så fort jag är klar.
Nej, det gör du inte, Max.
Det här kommer att leda dig nånstans, och vidare.
Det här är början på allt.
Och jag är så glad för din skull.
Glöm bara inte bort mig, okej?
-Aldrig. -Okej.
-Tack. -För vad?
För att du fick mig hit.
Kom hit.
Nu åker vi!
Bara en sekund, sir!
-Okej. -Okej.
-Jag älskar dig. -Och jag dig.
Okej. Gå.
Jag vet.
Torka ögonen.
Du vill inte att killarna ska se att du gråtit.
Är du redo?
Jag är redo.
Är du?
-Ja. -Sätt dig på bussen.
-Älskar dig. -Älskar dig mer.
-Nej, jag älskar dig mer. -Nej. Jag.
Okej.
Jag älskar dig med, Clance.
För tusan! Läs av stämningen.
Det är inget bibliotek.
Här är vi i slutet av åttonde inningen, och vilken match så här långt.
Med en ute och en löpare på första, laddar Garcia och kastar.
Höjdboll.
Enkelt för Peaches.
Vilken plock!
Skojar du?
Shaw showar lite för fansen.
Vilken uppvisning.
Nu kör vi.
Två outs nu, och Garcia försöker stänga inningen.
Oj! Vilken träff.
Benjamin jagar bollen och faller nästan.
Hon satsar på tredje!
Hon går runt!
Hon kommer tillbaka.
DeLuca går hela vägen.
DeLuca tar sig hem och Blue Sox tar ledningen
med fyra mot tre.
Fantastisk trippel av Davis.
Boll ett, högt och utanför.
Garcia börjar se trött ut där ute.
Oj, Striker gick på pumpen igen.
Låg boll till höger. Benjamin tar den.
Men poäng till Blue Sox igen, som nu leder med två poäng.
Andas.
Du kan göra det här.
Shaw säger några ord till kastaren.
Kan Peaches verkligen komma igen?
Hög boll.
McCready tar den lätt och inningen är slut.
Om ni håller på Peaches och vill ge dem nytt mod
så låt höra!
Peaches...
Lyssna på det där.
Det finns ingenstans i världen jag hellre skulle vilja vara
än just här med var och en av er.
Vi kanske kommer igen nästa säsong, men inget blir nånsin
som det är just nu.
Vi alla här,
är de ursprungliga Rockford Peaches.
Aldrig mer.
Hur vill ni att det här ska sluta?
Visa mig det nu.
Låt oss råna banken!
-Råna banken! -Råna banken!
Ta dem, Lupe!
Heja, Lu!
Räkna inte bort Peaches än.
Singel av Garcia tar hem Shaw.
Peaches ligger bara en poäng efter.
Slå skalet av bollen, Esti!
En halvträff av Esti Gonzalez mitt emellan två utespelare!
Hinner Gonzalez fram? Ja!
McCreadys tur att slå.
Spelare på första och andra bas, Babit kollar läget.
Kortis!
-Båda stjäl! -Båda?
Hallå! De skriker saker i kod!
Ingen kod, idiot, utan spanska.
Herregud! Jag tror inte mina ögon.
Garcia och Gonzalez stjäl baser båda två!
Hon hinner fram.
Bra jobbat.
Jösses, vilken uppvisning.
Nu kör vi!
Det är okej.
En ute och löpare på andra och tredje.
Cohen går fram till slagplatsen. Lyssna på publiken.
Du klarar det!
Snyggt, Shirley. Ja!
Okej.
Likaställning!
Mitt blodtryck stiger, gott folk.
Kan Sox svara och ta hem serien?
Ja!
Slutet av sista. Om ställningen står sig
blir det förlängning.
Nästa slagman, Jo DeLuca, som är i form idag
och har övertag på Garcia.
Nu kör vi, Lupe. Mosa dem.
Kom igen.
Peaches får se upp.
Blue Sox behöver bara en poäng för mästerskapet.
Ogiltigt kast. Där hade Garcia tur.
Snyggt, Lupe.
Garcia tar sats.
DeLuca får en jätteträff!
-Helvete! -Den stiger...
Säg adjö, för det är home run!
Det avgör matchen.
Jo, är du okej?
-Gud! -Vad hände?
Det är mitt knä. Fan också. Från baren.
Du...
-DeLuca, kan du gå? -Nej!
Jag tror inte det.
-Hon kan inte gå. -Hon måste.
Kan laget hjälpa henne?
Hon måste ta sig i mål utan hjälp av lagkamrater,
eller förverka.
Det är en jävla dum regel!
Men hon slog den över väggen. De vann klart.
Regler är regler. Hon måste i mål.
-Lägg av... -Det är över.
-Kom igen. Såja. -Vad tänker ni...
Lägg din vikt på oss. Såja.
-Nej. -Redo? Såja.
Okej. Kom igen.
-Okej? -Okej.
Vi har dig.
-Du fixar det. -Jösses! Det gör så ont.
Vi hjälper dig.
Gör det mer ont än när ponnyn klev på din armbåge?
På din armbåge? Låg du på marken?
-Ja. -Vi drack mycket absint.
Jag letade efter en silverdollar. Den var nog inte äkta.
Det var den inte.
Hallå. Kom igen.
Kom igen!
-Vi hjälper dig. -Tjejer...
Jäkla fin träff.
Tack ska ni ha!
-Kom igen. Vi är på andra basen! -Okej.
-Det stämmer. -Ni behöver inte göra det här.
-Självklart. -Vi älskar dig.
Kom igen.
Hörde du, Jo?
-Ja. -För dig.
Min farbror hade rätt. Du är för mesig.
Det är sant.
Jag älskar dig, Joey.
Jag älskar dig också, Bird.
Verkligen bra baseboll.
Gå. De vill ta foto av dig.
Matchen är över!
South Bend Blue Sox, med Jo DeLuca i täten,
är de första mästarna
i All-American Girls Professional Baseball League!
Hoppas att ni sover bra.
Bussen går vid soluppgången.
Vi har en eftermiddagsmatch i Minnetonka.
Vi kan det där.
-Okej. -Vi vet.
Max.
Jag ska bara ringa hem.
Enda två tjejerna i laget måste dela rum med bara en säng, så...
Dröj inte för länge.
Jag ska skynda mig.
Okej. Vi ses där.
Hej, det här är Clances och Cheryls ödeshus.
Cheryl, vet Clance att du svarar så?
Max, hej!
Jag försöker bara göra saker kul här.
Föredrar du kärlekshus?
Vad sa jag om telefonen?
Max? Berätta varenda detalj. Vad gör du? Var är du?
Clance! Jag är i Rice Lake, Minnesota.
Hur är Minnesota?
Vet inte än. Klev just av bussen.
Vi har match imorgon. Hur mår du?
Bra. Du vet...
Inte mycket har förändrats sedan du åkte nyss.
Hallå, Chapman.
Gör mig inte besviken.
Det ska jag inte. Tack!
Vad händer? Vad hände?
Jag fick mitt lagställ.
Herregud! Max!
Du fick ditt lagställ. Det är verkligt, Max.
Jag stoppade bara i fem cent. Jag ringer snart igen.
Jag saknar dig.
Okej. Jag saknar dig också.
Det känns som att ljuga för henne.
Jag vet.
Men om du säger det, kommer hon tillbaka.
Jag trodde att du ville det.
Det gör jag.
Men hon behöver sin frihet.
Jag ville bara uppfostra en flicka som vet vad hon vill.
Max hittar sin egen väg.
Ja.
Det är bara... Först Guy och nu Max...
Jag vet inte om jag klarar det ensam.
Clance.
Du behöver inte klara det ensam.
Jag hade ingen bra mamma.
Hur ska jag veta hur man gör rätt?
Det vet du inte.
Du kommer att göra alla tänkbara misstag med henne.
Det gör vi alla.
Men vi vet ju inte om det är en flicka.
Men det känns så, eller hur?
Ja. Det gör det.
Kom igen!
Peaches regerar!
Kom igen! Skål!
Peaches!
Vi förlorade ju formellt, men...
-Jess. -Jess.
Jag bara säger det!
-Okej, formellt, men i hjärtat... -Hjärtat!
Mina damer!
Jäklar.
Jag är inte längre ert förkläde.
Åtminstone inte tills nästa säsong.
Så fortsätt för all del!
En drink, miss McCready.
Vänta lite.
Tack. Följ mig.
Miss McCready. Jess.
Det här är visst till dig.
Vad är det?
Böter för att du bär byxor.
Reglerna säger att jag måste samla in böterna, men det står
inte vad jag ska göra med dem.
Och det är ju slutet av säsongen, så...
Ingen har nånsin gjort så för mig förut.
Vi måste ta hand om våra egna, eller hur?
Kom ihåg krigsobligationerna. Nu roar vi oss.
-Hej. -Hej.
-Igår kväll, va? -Verkligen.
Kommer vi att ses efter ikväll?
Självklart!
Okej.
Jag tror att vi kommer att ses om 15 år.
Okej. Japp.
Vi ses tvärsöver gatan,
du har fem små barn med dig.
Du har en kal fläck på huvudet
och en tjock mustasch. Det låter rätt.
Det är ärftligt.
Du är väl borgmästare i New York då.
Självklart.
Du dejtar säkert minst sju personer.
-Kanske åtta. -Ja.
Bor i en herrgård precis vid Central Park.
Kanske då och då...
...tänker du på mig.
Ja, kanske.
Du kan följa med mig.
-Till New York? -Ja.
-Menar du allvar? -Ja, jag tror det.
Ja.
Jag menar... Hur skulle det fungera?
Jag vet inte riktigt. Men mitt tåg går imorgon...
Nu kör vi.
Chapman!
-Vi åker nu! -Förlåt.
Hej, har ni sett Greta?
-Hon gick visst nyss. -Jäklar.
Lycka till, allihop.
Raring!
Vad ska jag göra utan detta lilla gårdsansikte!
Jag är inte från en gård.
Hur ska jag säga adjö till min lilla hästrumpa?
-Jag kommer sakna dig med, Maybelle. -Hör på.
Du lyckades.
Det gjorde du.
Du är inte den du var när det hela började.
Och det är nåt väldigt stort.
Jag vill verkligen säga adjö på rätt sätt,
men jag måste gå. Jag har en grej att göra.
-Gå och gör din grej. -Gör din grej.
Greta!
-Jag missar tåget. -Bara en sekund.
-En sekund. -Okej.
Okej.
Jag kan inte följa med dig.
Men jag måste göra det en gång till.
Går du tillbaka till Charlie?
-Nej. -Nej?
Jag vet inte vart jag är på väg.
Du förändrade mitt liv.
Du öppnade upp mig igen, Carson.
Ses vi nästa år?
Det vill jag inte missa.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir