CARTIERUL FĂPTURILOR MITOLOGICE
Urmează-mă
Mă îndrept într-acolo
Împotriva nenorociților din Pact
Vom lupta
Câștigând teren
Și vom rezista
E calea grea
Dar alta nu e
Căci suntem soldați din Burgue
Din Burgue!
Scăldați în glorie
Tovarăși pe vecie
Dintotdeauna frați
Cu Burgue
Nimic?
Domnule?
Da, ăla e locul.
Lăsați căruțele, urcăm!
Opriți căruțele.
Fluturați steagul.
Flutură steagul!
Suntem burguezi!
Nu vă vrem răul.
Conform termenilor Tratatului Tain dintre gloriosul vostru regat
și Republica Burgue,
aceste locuri sunt rechiziționate de regimentul al 13-lea de cavalerie ușoară
pentru apărarea acestor ținuturi.
Linia de telegraf din imediata apropiere
leagă High Bresail de front
și este crucială pentru război.
Am fost însărcinați cu apărarea ei.
Acesta e un loc sfânt.
Să vă purtați în consecință.
Sergent Philostrate.
Nu-mi place.
Locul e plin de colțuri și umbre.
Verificați clădirile și împrejurimile.
Căutați ascunzători, capcane, arme.
Arme, domnule?
Trebuie să fim siguri
că în mănăstire nu s-au infiltrat partizanii fae.
Sunt refugiați, domnule.
Nu partizani.
Nu știm ce sunt, sergent.
Fae-ii Pactului arată la fel ca fae-ii noștri, nu-i așa?
Nu vreau să fie ca la Fort Tarlington.
Am pierdut mulți oameni.
Procedura de rutină?
Mobilizez un detașament?
Nu, mai bine păstrăm discreția.
De ce nu arunci o privire printre case?
Voi verifica împrejurimile.
Nu fi ostil, da?
Calm.
Fii calm.
Și tu cine ești?
Sunt o intendentă loială a bibliotecii sacre,
iar tu ai intrat ilegal.
N-am intenționat, domniță.
Dacă sunteți drăguță să vă retrageți cuțitul, îmi văd de drum.
Ca să dai fuga la comandantul tău și să-i spui de locul ăsta?
Te asigur, comandantul nu e interesat de cărți.
Sunt cărți în această încăpere
mai vechi decât primul cuvânt rostit de specia ta nătângă.
Și bucuroasă îmi voi petrece ziua ștergând podeaua de sânge
înainte să le văd expediate
într-un nenorocit de muzeu din Burgue.
Nu te îngrijora, domniță, nu voi sufla o vorbă.
Îți dau cuvântul.
De ce te-aș crede?
Păi, ori mă crezi,
ori mă ucizi
și riști ca locul să fie descoperit când îmi vor căuta cadavrul.
Cum te cheamă?
Rycroft Philostrate.
- Tu? - Ultima față pe care o vezi
dacă ai mințit.
Acum dispari.
Simți cum se uită la noi?
Ce loc nenorocit!
Nu credeam vreodată că-mi va lipsi High Bresail.
Tot orașul duhnea ca subrațul unui piskie.
Da. Măcar ei aveau târfe.
Bligh, există vreun animal căreia nu i-ai trage-o?
Desigur, Crabbe, maică-ta.
Ai găsit ceva îngrijorător?
Nici eu.
Crezi că se va ține de cuvânt?
E un faan-troigh.
Cu ei, nu se știe niciodată.
Ține-l sub supraveghere.
Da, mima.
REGATELE LUNII
Ce s-a întâmplat?
A căzut cablul.
M-am dus să verific. S-a rupt deasupra râpei.
S-a rupt sau a fost tăiată?
Ce? Crezi că e o capcană?
Nu știu dacă nu e.
Adună un detașament de depanare.
Râpa are o lățime de 200 de metri.
Nu putem trage un cablu peste râpă.
Un fae ar putea s-o facă.
Te gândești la cineva?
Din întâmplare...
Da.
Liber.
Dă-i drumul. Nici eu nu vreau să stau prea mult pe aici.
Poți pleca dacă vrei.
Du-te, dacă vrei.
Să mă duc?
Ai făcut ce te-am rugat. De ce nu? Du-te acasă. Nu-ți face griji.
Ba trebuie.
E treaba mea să-mi fac griji pentru locul ăla.
Nu voi spune nimănui.
Îmi plac cărțile.
E pentru copii?
E un roman de dragoste SF.
E un roman ieftin, Regatele Lunii.
Despre ce e?
Un inventator aventurier
călătorește pe Lună
și se îndrăgostește de prințesa unui trib selenar.
E cea mai mare nebunie pe care am auzit-o.
E bine argumentată.
Cum adică?
Cum poate ajunge cineva pe Lună?
Vrei să ți-o împrumut?
Nu.
Sunt doar curioasă.
Ei bine,
a construit o capsulă sigilată și un tun uriaș
care să o propulseze
dincolo de stratosferă.
E ridicol.
Și descoperă acolo oameni
care trăiesc pe Lună?
Haide, ia-o! Eu am citit-o.
De multe ori.
E mult mai interesantă de citit decât încercarea mea de a o povesti.
Vignette.
Poftim?
Numele meu.
Mă cheamă Vignette.
- Sunt lupi pe aici? - Nu.
Liniștește-te!
Rămâneți aici. E un ordin.
Darius!
Ești în regulă?
Sunt bine.
Cam mult sânge.
- Nu-i de la mine. - Sigur?
Sunt bine.
Am doborât unul.
E mort.
Ce naiba?
Am găsit astea pe creastă.
Am auzit niște zvonuri.
E greu de crezut
că Pactul...
își inoculează soldații cu blestemul lupului,
făcându-i monștri.
Dar nu e lună plină.
E un fel de catalizator.
Induce transformarea.
E cineva mușcat?
Doar cei morți.
Oare Pactul nu se dă în lături de la nimic
ca să cucerească ținuturile astea?
Foarte bine, asta-i tot.
Da!
TELEGRAME MILITARE
Bună.
Ai grijă. E cale lungă până jos.
Chiar e, nu?
Cum îți place?
Cartea...
Am terminat-o.
Și?
E extraordinară.
La început părea a fi o ficțiune amuzantă colonialistă.
Un viteaz explorator uman cucerește o prințesă băștinașă.
Apoi pleacă și trec 20 de ani.
Și afli că naratorul e...
Fiica ce spune povestea.
Toată partea a doua relatează cum ea-și caută tatăl.
Genial, nu? Iar sfârșitul...
Doamne...
Am plâns.
Mă bucur mult că ți-a plăcut.
Mi-a plăcut mult.
Chiar mi-a plăcut.
Păstreaz-o.
Nu, nu pot.
E cartea ta preferată.
Îmi iau alta din Burgue.
Tu unde vei găsi una?
Insist.
Pentru biblioteca ta.
Îți mulțumesc mult.
Ți-ar plăcea s-o vezi?
- Ce să văd? - Biblioteca.
S-o vezi cu adevărat.
Este cea mai mare bibliotecă din Regatul Anoun.
Înțeleg.
E și o altă încăpere, unde sunt ținute cărțile?
Ești atât de ciudat, faan-troigh.
Gândești doar în două dimensiuni.
Câte cărți sunt aici?
N-aș putea să-ți spun.
Nu știu dacă le-a numărat cineva.
Texte sacre. Hărți.
Cercetări științifice.
Povești care datează de pe vremea Reginei Ciorilor.
E una pe care voiam să ți-o arăt. Te-am văzut uitându-te la ea.
Da?
Ce era?
E un manuscris iluminat vechi de 700 de ani.
Spune povestea primului om din Tirnanoc.
Iată-l.
Era un explorator pe nume Isen, aruncat pe țărm de o furtună
și dus la regina Aradis,
care a fost fascinată cu totul de el.
A fost oaspete la curtea ei o vreme bună și...
ei bine, s-au îndrăgostit nebunește.
- Înțeleg. - Și asta nu-i nimic.
Unele cărți conțin pagini care ar face un marinar fae să roșească.
Ce-i asta? A părăsit-o?
Da.
Isen tânjea după casa lui, așa că și-a făcut o corabie și a plecat.
Nimeni nu știe dacă s-a întors, dar a lăsat ceva din el în urmă.
Au avut un copil.
Un fiu.
Un metis.
Era un personaj misterios.
Și-a petrecut viața căutându-și tatăl.
Seamănă mult cu cartea mea.
Așa mi s-a părut și mie.
Poate e o coincidență,
dar poate Isen s-a întors acasă și și-a spus povestea.
Sau cel care a scris cartea mea...
a auzit povestea în copilărie de la doica lui fae.
Întocmai.
Îmi place să cred că e o conexiune.
De ce?
Îmi place ideea că o asemenea poveste ar putea traversa lumea
și, cumva, să-și găsească drumul înapoi secole mai târziu,
schimbată datorită diverșilor naratori,
dar familiară.
Ca și cum ne-ar zice ceva.
Că poate...
nu suntem atât de diferiți.
E Fort Sovereign.
Au fost bombardați.
Pactul, atât de departe în nord?
Avansează în fiecare zi.
Mulți răniți.
E nevoie de sânge
din toate grupele.
Cer tuturor unităților să doneze.
Sovereign e la 100 de leghe.
Păcat că nu-i putem ajuta.
Poate că sângele nostru nu vă e de folos, dar aripile noastre pot fi.
Am putea ajunge acolo în câteva ore.
Bine.
Ascultați!
Am nevoie de toți oamenii apți.
Trebuie să trimitem sânge pe front!
Da, domnule!
- Cheamă-l pe Mayweather. - Imediat.
Pregătiți postul.
Reprezintă numele meu de familie.
Stonemoss.
Și asta?
Anul în care m-am născut.
Care e?
Nu. N-ar mai fi secret.
Dar asta?
E cea la care o fată renunță când își dăruiește inima.
O rană din copilărie.
Cum?
Nu știu. Eram prea mic ca să-mi amintesc.
Directorul zicea că o aveam deja când am ajuns la orfelinat.
Am și eu una.
O cicatrice?
Unde?
De la ce?
Găsește-o și am să-ți spun.
E frig.
Ești bine, amice?
Știu că pare o nebunie,
dar jur, câteodată, îmi pare că-l simt.
Nu e nebunie.
Doar nu te sprijini pe el.
Așadar, sergent,
te-am văzut vorbind cu flăcăul ăla.
Ce părere ai despre fae?
Sunt un popor interesant.
Chiar așa?
În ce sens?
Pentru început, există de mult mai mult timp decât noi.
Și totuși, industria lor e mult subdezvoltată.
Care crezi că-i motivul?
Chiar nu știu, domnule.
Poate au avut alte scopuri decât ale noastre.
Asta așa e.
Idolatrie. Beție. Preacurvie.
Purtarea lor a clădit imperiul care acum se prăbușește în jurul nostru.
Iar noi trebuie să fim atenți să nu fim seduși.
Așteaptă.
În regulă.
Al tău sunt.
Nu-i ceea ce pare.
Cum naiba ar putea fi altceva?
Am totul sub control.
E doar o dată pe lună.
Și am o pădure întreagă în care să-mi pierd urma.
Ce faci când ne întoarcem în Burgue?
Acolo n-ai unde să fugi.
O să mă predau.
Și-mi pot face ce vor.
Se vor ocupa și de tine.
- Ești soldatul lor. - Nu mai sunt.
Nu pentru ei.
Pentru ei, sunt asta.
Un nenorocit de critch. Chiar mai rău.
Sunt un critch care-i poate transforma în critch.
Mă vor împușca pe loc.
N-o vor face.
O să am eu grijă.
În fine.
Nu sunt singurul care are un secret, nu?
Îi simt mirosul pe tine.
Lupul dispare încet.
E Pixul de care ești îndrăgostit?
Nu schimba subiectul.
Ești îndrăgostit rău.
Nu-i așa?
Înțeleg.
Abia aștept să mă transform.
O să mă cac oase și piele timp de o săptămână.
Dar pe moment,
când iese lupul la iveală...
e libertate.
E ca și cum lupul
erai tu, de fapt, bine ascuns,
iar mușcătura a fost doar permisiunea să nu te mai prefaci.
Asta e, de fapt, tot locul ăsta nenorocit.
Tourmaline.
Ce s-a întâmplat?
Am fost atacați.
Au capturat Kish.
A fost îngrozitor.
Au așteptat cu bombardamentul
până au împrejurat orașul cu lunetiști.
Odată ce a început,
când încercam să scăpăm, au început să tragă în noi.
Blestematul de Pact.
Burguezii sunt la fel.
Sunt aliații noștri, nu?
Sunt imperialiști nenorociți, ca cei din Pact.
Îi învrăjbesc pe fae, ca să-i prăduiască.
Ai zburat toată noaptea?
E...
E ciudat cum o criză îți acutizează toate regretele.
Mi-am văzut viață distrusă
și mă gândeam doar că trebuie să ajung la tine.
Ce-i?
Am cunoscut pe cineva.
Știi că regret cum s-a încheiat totul între noi?
Sincer. Chiar regret.
Nu s-a încheiat niciodată.
Doar s-a schimbat.
Încă îmi ești cea mai bună prietenă.
L-ai întâlnit aici?
E un soldat.
Brigada Aripii.
E un soldat burguez.
Un om bun.
Sunt sigură că e.
Sigur e un gentleman desăvârșit.
Deocamdată.
E o poveste veche care niciodată nu se termină cu bine.
După război, se va întoarce acasă,
își va găsi o fată din Burgue și va avea o căruță de copii burguezi.
N-ai de unde să știi.
Nu te-ai gândit la ce va fi
după război, nu-i așa?
Sunt extenuată.
Hai să nu mai vorbim despre asta.
Te înșeli în privința lui.
Nu ți-au mai strălucit aripile.
Nici n-ar trebui să se întâmple cu un faan-troigh.
Te simți bine?
Ce se va întâmpla cu noi după război?
Nu știu.
Încă nu m-am gândit la asta.
Sigur.
- Vignette. - Ce sunt eu pentru tine?
- Ce te-a apucat? - Dacă sunt doar o partidă exotică,
- atunci... - Nu. Cum poți zice asta?
M-am regăsit cu tine.
Cu mult înainte, am pierdut o parte din mine.
Am încercat să uit, să ignor, dar era mereu acolo.
E un soldat aici,
și-a pierdut un picior.
Ivos?
Ivos.
Mi-a zis că încă-l simte,
oricât de nebunește sună asta.
Dar nu sună nebunește.
Nu mie.
Cicatricile tale.
Probabil le am de când eram bebeluș. Nu știu.
Dar știu ce mi-a fost luat.
Pentru că încă le simți?
Dintotdeauna.
Le-am simțit toată viața.
Ești pe jumătate fae.
Știu cum ți se pare. Toată viața am încercat să reprim părți din mine
care îți seamănă.
Nu e vina ta.
Ți-au făcut alții asta.
Acum știu de ce te-a afectat atât cartea aia.
Un copil pe jumătate fae care-și caută părinții.
Mă întrebam care a fost povestea lor.
O escapadă. O aventură la o beție.
M-am întrebat dacă s-au iubit,
dacă m-au iubit pe mine,
dacă dragostea ar fi contat.
Îmi pare rău.
Probabil au avut un motiv să te abandoneze,
dar să te mutileze în halul ăsta?
Ca să înțelegi, trebuie să cunoști Burgue.
Viața acolo e grea pentru fae.
Metișii nu aparțin niciunui loc.
Pentru oameni, sunt critch. Pentru fae...
reprezintă doar amintirea jugului.
Au crezut că, dacă te pot transforma în om,
vei avea șansa unei vieți mai bune.
Știa cineva de la orfelinat că ai fost mutilat?
Directorul știa.
Poate a fost mituit, poate i s-a făcut milă de mine.
Dar ți-a ținut secretul.
Da.
M-a învățat să-l ascund.
Mi-a zis să mă feresc de doctori cu orice preț.
Dacă se afla că am sânge de fae, aș fi ajuns în stradă.
Nu aș fi putut să mă înrolez.
N-ai spus nimănui?
Nu. Nu în Burgue.
Nu m-am simțit niciodată acasă acolo.
Nu ca acum.
Cu tine.
Unde te vei duce?
Pe coastă, la Mag Mor.
Cea mai urâtă văgăună din Tirnanoc.
Nu e nimic acolo, așa că poate vom fi în siguranță.
Baftă.
Ai putea veni cu noi.
Cu bine, Tourmaline!
Te iubesc.
Ne vom revedea.
Nu știu cum sau unde, dar ne vom revedea.
O iubești?
Știi ceva, nu contează.
Ea te iubește.
Și asta îi va aduce sfârșitul.
Am văzut ce ne așteaptă,
nu scapi pe două picioare.
Războiul e pierdut pentru Burgue.
Curând, acesta va fi teritoriu Pact.
Iar ea îți va sta alături,
chiar și când o s-o implori să se salveze, deoarece...
Deoarece așa e ea.
Moare pentru tine.
Dacă o iubești,
nu-i vei da de ales.
Pactul a cucerit capitala?
Tot frontul s-a prăbușit.
- Evacuăm. - Unde mergem?
Acasă, sergent.
Ne întâlnim cu flota la Port Moradoon.
Cât mai avem?
Vor ajunge dimineața.
Philo!
Vignette!
Trebuie să plecăm! Hai!
E momentul.
Sigilează biblioteca.
Da, mima.
Du-te cu ei!
- Ar trebui să pleci acum. - Fără tine? Nu.
Du-te la Port Moradoon.
Plec cu camarazii. Ne vedem acolo.
Sau poate nu.
Poate ca Pactul vă ajunge
și nu te voi mai vedea.
Vignette, ascultă...
- Mergem împreună, Philo. - Unde?
Nu contează unde, cât ne avem unul pe celălalt.
Un burguez nu rezistă pe teritoriul Pactului.
Atunci, o luăm spre est, peste munți, spre Ignota.
În regulă.
Mergem împreună.
Merg să sigilez biblioteca.
Vino în Grădina Pietrelor.
Ne vedem acolo.
Te iubesc.
Dirijabile Pact!
Dirijabile Pact! Adăpostiți-vă!
Nu lăsați jurnalele cu coduri în mâinile inamicului!
Nimiciți-i!
Reîncărcați!
Mima Roosan.
Vreau să mă ajuți cu ceva.
Deschideți ușile!
Philo!
Oamenii au coborât.
Haide! Trebuie să plecăm!
- Îi spun că nu știu unde ești. - Nu.
Vorbesc eu cu el.
- Ce e? - Steagul pe care l-ai luat...
Nu-ți pasă de steag.
- Ai amenințat că le spui! - Eram furioasă.
- Știi că n-aș face-o. - Știu?
Ar trebui. Am fost apropiați. A fost ceva real pentru tine?
Cum mă întrebi asta?
Pentru că m-ai părăsit, Philo.
Ai pus-o pe mima Roosan să-mi spună că ai murit.
Crezi că mi-a fost ușor? A fost sfâșietor.
Atunci, de ce?
Nu voiam să mori pentru mine.
Crezi că nu mi-am petrecut 7 ani dorindu-mi să fi murit?
Am fost un risc pentru tine. O vulnerabilitate.
Erai speranța mea, Philo.
Și ai supraviețuit.
Am fi făcut mai mult decât să supraviețuim.
Am fi avut un motiv să o facem.
- Ne-am fi descurcat. - Nu ar fi mers.
Sunt o ființă distrusă.
Nu pentru mine. Eu te-am acceptat.
Cu totul. Poți spune asta și despre lumea asta?
Ai mai spus cuiva secretele tale?
Doamne, Philo,
ești atât de pierdut!
Mă voi ruga în seara asta să îți găsești locul.
Dar acum știu că nu e alături de mine.
Vignette...
Redactor Robert Ciubotaru