Följ mig
Jag är på väg
Mot skitarna i Pakten
Vi ska strida
Och vinna mark
Och hålla fast
Det är det svåra sättet
Men det finns inget annat
För vi är soldater från Burgue
Från Burgue!
Höljda i ära
Kamrater för alltid
Bröder för alltid
Från Burgue
Ser ni nåt?
Sir?
Ja, det är rätt ställe.
Lämna vagnarna, vi drar upp!
Stanna vagnarna.
Visa regementsfanan.
Vi är från Burgue!
Vi vill er inget illa!
I enlighet med Tainavtalet mellan ert stolta kungarike
och republiken Burgue
rekvireras denna plats härmed av 13:e Lätta dragonregementet
för försvaret av detta område.
Telegraflinjen som går en bit härifrån
förbinder High Bresail med fronten
och är avgörande för vår krigföring.
Vårt uppdrag är att skydda den.
Det här är en helig plats.
Uppför er därefter.
Sergeant Philostrate.
Jag tycker inte om det här.
Hela stället är fullt av skrymslen och skuggor.
Genomsök byggnaderna och omgivningen.
Leta efter gömställen, fällor, vapen.
Vapen, sir?
Vi måste säkerställa
att detta mimakloster inte har infiltrerats av älvgerillasoldater.
Det här är flyktingar, sir.
Inte gerillasoldater.
Vi vet inte vad de är.
Paktens älvor ser precis likadana ut som de på vår sida, eller hur?
Jag vill inte ha en upprepning av det som hände vid Fort Tarlington.
Vi miste många bra mannar den dagen.
Den vanliga drillen?
Skicka ut patruller i par?
Nej. Vi gör det diskret.
Ta en titt på bostadsdelen.
Jag kollar omgivningen.
Uppför er vänligt, förstått?
Lugn.
Lugn, bara.
Vem är du, då?
Jag är edsvuren förvaltare för detta heliga bibliotek,
och ni inkräktar här.
Det var inte min avsikt, miss.
Om ni tar bort kniven, så går jag min väg igen.
Så att ni kan kila tillbaka och berätta om stället för er befälhavare?
Jag försäkrar er, vår befälhavare är inte intresserad av böcker.
Här i salen finns böcker
som är äldre än de första ord er tröga ras nånsin frambringade.
Och jag torkar hellre upp ert blod från golvet
än låter er beslagta böckerna för allmänt beskådande
i nåt jävla burguiskt museum.
Oroa er inte, miss. Jag ska inte berätta för nån.
Ni har mitt hedersord.
Och varför ska jag lita på er?
Ni får antingen göra det,
eller döda mig
och riskera att mina befälhavare hittar stället när de letar efter min kropp.
Vad heter ni?
Rycroft Philostrate.
-Och vem är ni? -Det sista ansikte ni får se
om ni bryter ert ord.
Försvinn härifrån nu.
Känner du hur de stirrar på oss?
Vilket jävla ställe.
Vid alla gudar, jag trodde aldrig att jag skulle sakna High Bresail.
Hela staden stank som en älvas armhåla.
Men där fanns åtminstone horor.
Bligh, finns det nån varelse du inte skulle vilja ligga med?
Visst, Crabbe, din mamma.
Har ni hittat nåt misstänkt?
Inte jag heller.
Tror du att han håller sitt ord?
Han är en faan-troigh.
Man vet aldrig med såna.
Håll honom under uppsikt.
Ja, mima.
MÅNENS KUNGARIKEN
Vad har hänt?
Telegraflinjen är bruten.
Jag red ut för att se. Den har gått av över ravinen.
Gått av eller klippts av?
Tror ni att det är en fälla?
Jag kan inte veta säkert.
Vi skickar ut en patrull som reparerar.
Ravinen är 200 meter bred.
Vi har inte utrustning för att dra en ny lina över den.
En älva kan klara det.
Har du nån i åtanke?
Av en tillfällighet...
...så har jag det.
Området är säkrat.
Sätt igång. Jag vill inte vara här längre än ni.
Du behöver inte stanna längre.
Gå om du vill.
Gå?
Du har gjort vad vi bad om. Flyg hem. Du behöver inte oroa dig.
Jo, det behöver jag.
Det är mitt jobb att oroa mig för den platsen.
Jag tänker inte avslöja den.
Jag tycker om böcker.
Är det en barnbok?
Det är vetenskaplig fiktion.
En dussinroman. Månens kungariken.
Vad handlar den om?
En ensam uppfinnare
reser till månen
och blir kär i prinsessan i en stam på månen.
Utan tvekan det tokigaste jag nånsin har hört.
Den är faktiskt ganska väl uttänkt.
På vilket sätt?
Hur tar man sig till månen?
Vill du låna den?
Nej.
Jag är bara nyfiken.
Nåja,
han konstruerar en förseglad kapsel och en stor kanon
som skjuter upp den
bortom stratosfären.
Så befängt.
Och så hittar han helt enkelt folk där,
som lever på månen?
Ta den, bara. Jag har läst den.
Många gånger.
Det är roligare att läsa den än höra mig försöka förklara den.
Vignette.
Ursäkta?
Mitt namn.
Jag heter Vignette.
-Finns det vargar här? -Nej.
Såja! Lugn!
Stanna här. Det är en order!
Darius!
Är du oskadd?
Jadå.
Det är en massa blod.
-Det är inte mitt. -Säkert?
Jag är oskadd.
Jag spårade upp en.
Den är död.
Vad i helvete?
Vi fann de här uppe på bergkrönet.
Jag har hört rykten bland mannarna.
Det är svårt att fatta
att Pakten...
...smittar sina soldater med vargförbannelsen
och gör dem till monster.
Men månen är inte full.
Nåt slags katalysator.
Den framkallar förvandlingen.
Blev nån biten?
Ingen som överlevde.
Tillgriper Pakten vilka medel som helst
för att inta det här landet och dess rikedomar?
Bra, utgå.
Ja!
ARMÉTELEGRAF
Hej.
Var försiktig. Det är långt ner.
Ja, det är det.
Vad tycker du om den?
Boken?
Jag har läst ut den.
Och?
Den är ovanlig.
Först verkade den vara en roande liten kolonistfantasi.
En tapper mänsklig utforskare charmar en infödingsprinsessa.
Sen ger han sig av, och det går 20 år.
Och man får veta att berättaren i själva verket är...
Dottern som berättar historien.
Och i andra halvan av boken söker hon efter sin far.
Lysande, eller hur? Och slutet...
Vid alla gudar...
...jag snyftade.
Det gläder mig att du gillade den.
Jag älskade den.
Det gjorde jag verkligen.
Behåll den.
Nej, det kan jag inte.
Det är din favoritbok.
Jag kan köpa ett nytt exemplar i Burgue.
Men hur ska du få tag i ett?
Jag insisterar.
För ert bibliotek.
Jag kan inte tacka dig nog.
Vill du se det?
-Se vad? -Biblioteket.
På riktigt, menar jag.
Det här är det största biblioteket i Anouns kungarike.
Jag förstår.
Finns det en sal till, där ni förvarar böckerna?
Ni faan-troigh är lustiga.
Ni tänker bara i två dimensioner.
Hur många böcker finns det här?
Det vet jag inte.
Jag tror inte att nån nånsin har räknat dem.
Heliga skrifter. Kartor.
Vetenskaplig litteratur.
Historia som går ända tillbaka till Kråkdrottningen.
Det finns en som jag vill visa dig. Du tittade på den förut.
Jaså?
Vad var det?
En 700 år gammal illuminerad handskrift.
Den berättar om den första människan i Tirnanoc.
Här är det.
Han var en upptäcktsresande, Isen, som spolades iland efter en storm
och fördes inför drottning Aradis,
som blev väldigt fascinerad av honom.
Han stannade som gäst vid hovet ganska länge och...
...tja, de blev förälskade.
-Jag ser det. -Det här är ingenting.
I vissa av böckerna finns sidor som skulle få en älvsjöman att rodna.
Vad står det här? Lämnade han henne?
Ja.
Isen greps tyvärr av hemlängtan, så han byggde ett skepp och gav sig iväg.
Ingen vet om han återvände, men han lämnade nåt efter sig.
De fick ett barn.
En son.
Ett halvblod.
Han var en mystisk figur.
Han sökte efter sin far hela livet.
Det låter precis som min bok.
Det tyckte jag också.
Det kan vara en tillfällighet,
men kanske hittade Isen hem igen och förde historien med sig.
Eller så fick författaren av min bok...
...höra berättelsen som barn, berättad av sin älvbarnsköterska.
Just det.
Jag vill gärna tro att det finns en koppling.
Varför?
Jag tycker om tanken att en sån här historia kan färdas över världen
och på nåt sätt komma tillbaka flera århundraden senare,
förändrad av att ha återberättats många gånger,
men ändå lik.
Som om den vill säga oss nåt.
Att kanske...
...vi inte är så olika ändå.
Det är Fort Sovereign.
De har blivit bombarderade.
Pakten, så här långt norrut?
De har avancerat längre varje dag.
Massor av sårade.
De behöver blod,
alla blodgrupper.
De ber alla enheter att donera.
Fort Sovereign ligger över 50 mil härifrån.
Synd att vi inte kan vara till hjälp.
Vårt blod kan inte hjälpa era sårade, men våra vingar kan det.
Vi kan flyga dit med blod på några timmar.
Nåväl.
Hör upp!
Varje vapenför man ska inställa sig!
Vi måste få blod till fronten!
Ska bli, sir!
-Kalla hit Mayweather. -Ja, sir!
Sätt upp en sjukvårdsstation.
Det där symboliserar mitt efternamn.
Stonemoss.
Och det här?
Mitt födelseår.
Vilket är?
Nej. Sånt får man inte tala om.
Och det här?
Det ger en flicka bort när hon skänker sitt hjärta.
En olycka när jag var barn.
Hur gick det till?
Jag vet inte. Jag var för liten för att minnas.
Rektorn sa bara att det var så de fann mig utanför barnhemmet.
Jag har också ett.
Ett ärr?
Var?
Hur fick du det?
Hitta det, så ska jag berätta.
Det är kallt.
Mår du bra?
Jag vet att det låter galet,
men ibland tycker jag faktiskt att jag fortfarande kan känna det.
Det är inte galet.
Försök inte stå på det, bara.
Så, sergeant,
jag såg dig prata med den där pojken.
Vad tycker ni om älvfolket?
De är ett intressant folk.
Är de?
På vilket sätt?
Till att börja med har de funnits mycket längre än vi.
Ändå är de långt efter oss ifråga om tekniska framsteg.
Vad beror det på, tror ni?
Det vet jag inte, sir.
De kanske har strävat mot andra mål än vi.
Det har de verkligen.
Avgudadyrkan. Dryckenskap. Otukt.
Deras leverne byggde det imperium som nu förfaller omkring oss.
Och vi måste akta oss för att förföras av det.
Vänta.
Okej.
Jag ger mig.
Det är inte som det ser ut.
Hur fan kan det vara nåt annat?
Jag har det under kontroll.
Det är bara en gång i månaden.
Och jag har hela skogen att irra runt i.
Vad tänker du göra när vi kommer tillbaka till Burgue?
Där finns ingenstans att gömma sig.
Jag överlämnar mig.
De får göra vad de vill med mig.
De tar hand om dig.
-Du är deras soldat. -Inte nu längre.
Inte för dem.
För dem är jag det här.
En jävla vittra. Fast värre.
För jag är en vittra som kan göra andra till vittror.
De sätter en kula i huvudet på mig utan att tveka.
Det gör de inte.
Det ska jag se till.
Förresten...
...är jag inte den ende som har en hemlighet, eller hur?
Jag känner det på lukten.
Jag har vargens luktsinne kvar.
Det är den där älvan du är så svag för, eller hur?
Byt inte ämne.
Du är verkligen förälskad.
Eller hur?
Jag fattar.
Jag ser fram emot förvandlingen.
Jag får skita ben och läder i en vecka.
Men just i stunden,
när vargnaturen kommer ut...
...är det frihet.
Det är som om vargen
var ens sanna natur hela tiden,
och bettet bara var tillåtelsen att sluta låtsas.
Så är det på det här jävla stället.
Tourmaline.
Vad hände?
Vi blev anfallna.
Kish har fallit.
Det var hemskt.
De väntade med bombardemanget
tills de hade omringat hela staden med skarpskyttar.
När bombardemanget började
och vi försökte komma undan, sköt de ner oss uppe i luften.
Den jävla Pakten.
Skulle burguerna vara bättre?
De är ju våra allierade.
Lägg av. De är imperialistiska skitar, precis som Pakten.
De vänder älvor mot varandra, så att de kan roffa åt sig bytet.
Så du har flugit hela natten?
Det...
Det är lustigt hur en kris får en att fokusera på ens sorger.
Jag såg hela mitt liv gå upp i rök,
och allt jag kunde tänka på var att ta mig hem till dig.
Vad är det?
Jag har träffat nån.
Du vet att jag ångrar hur det tog slut mellan oss.
Det gör jag verkligen.
Det tog inte slut.
Det förändrades bara.
Du är fortfarande min närmaste vän.
Är det nån du har träffat här?
Han är soldat.
Vingbrigaden.
Han är en burguisk soldat.
Han är en god man.
Det tror jag säkert.
Han är säkert en riktig gentleman.
Lyssna nu.
Vignette, det där är världens äldsta historia, och den slutar aldrig väl.
Så snart kriget är över drar han hemåt,
hittar en fet burguisk dam och får en massa feta burguiska barn.
Det vet du inte.
Du har inte ens tänkt på vad som kommer att hända
när kriget tar slut, eller hur?
Jag är uttröttad.
Vi pratar inte om det här mer.
Du har fel om honom.
Dina vingar lyste inte den här gången.
Man ska inte göra det med faan-troigh i alla fall.
Mår du bra?
Hur ska det bli med oss när kriget är över?
Jag vet inte.
Jag har inte tänkt så mycket på det.
Jag förstår.
-Vignette. -Vad är jag för dig, Philo?
-Varför är du så här? -Om jag bara är ett exotiskt ligg,
-så... -Nej. Hur kan du säga så? Du är...
Du var som att komma hem.
Jag miste en bit av mig själv för länge sen.
Jag försökte glömma och ignorera den, men det gick inte.
Det finns en soldat här
som har mist ett ben.
Ivos?
Ivos.
Han sa att han fortfarande kunde känna det,
fast det låter galet.
Men det lät inte galet.
Inte för mig.
Dina ärr.
Det måste ha hänt när jag var mycket liten. Jag minns det inte.
Men jag vet vad som togs från mig.
För du känner dem fortfarande.
Det har jag alltid gjort.
Jag har känt dem hela livet.
Du är till hälften älva.
Du tycker väl att det är hemskt att hela livet dölja de delar av mig
-som är lika dig. -Sluta.
Du gjorde inte det här.
Det gjordes mot dig.
Nu vet jag varför den där boken gjorde sånt intryck på dig.
Ett barn av blandad härkomst, som söker efter sina föräldrar.
Jag har alltid undrat hur deras historia var.
Ett kort möte. En enda berusad sammanstötning.
Jag har undrat om de nånsin älskade varandra,
om de älskade mig,
om kärlek hade gjort nån skillnad.
Jag är ledsen.
De hade säkert ett skäl till att lämna bort dig,
men att klippa av vingarna så där?
Man måste känna till Burgue för att förstå.
Livet är svårt nog för älvfolk där.
Halvblod är utstötta.
För människorna är man en vittra. För älvorna...
...är man bara en påminnelse om deras förtryckare.
De trodde att om du kunde tas för en människa,
hade du en chans till ett bättre liv.
Visste ingen på pojkhemmet att du fått vingarna klippta?
Rektorn visste.
Han kanske fick betalt för att tiga, eller så tyckte han synd om mig.
Men han bevarade din hemlighet.
Det gjorde han.
Han lärde mig att dölja den.
Han sa åt mig att undvika läkare till varje pris.
Om nån fått veta att jag hade älvblod i mig, hade jag blivit utkastad på gatan.
Jag hade aldrig kunnat ta värvning.
Har du aldrig berättat för nån?
Nej. Inte i Burgue.
Men det har aldrig riktigt känts som hemma.
Inte så här.
Inte som du.
Vart tänker du ta vägen?
Nedför kusten till Mag Mor.
Det är den uslaste hålan i Tirnanoc.
Där finns inte mycket att strida om, så vi kanske är säkra där.
Lycka till.
Du kunde följa med oss.
Farväl, Tourmaline.
Jag älskar dig.
Vi kommer att ses igen.
Jag vet inte hur eller var, men vi kommer att ses igen.
Älskar du henne?
Förresten, det spelar ingen roll.
Hon älskar dig.
Och det kommer att bli hennes död.
Jag har sett vad som väntar,
och på dina två ben kan du inte springa undan.
Burgue håller på att förlora kriget.
Snart är allt det här Paktens territorium.
Och hon kommer att stanna hos dig,
även när du ber henne att flyga iväg och rädda sig själv, för...
För det är sån hon är.
Hon kommer att dö för dig.
Om du älskar henne,
tar du det valet ifrån henne.
Har Pakten tagit huvudstaden?
Hela jävla fronten har fallit.
-Vi ska evakueras. -Vart?
Hem, sergeant.
Vi ska möta flottan vid Port Moradoon.
Hur lång tid har vi på oss?
Imorgon bitti har de nått hit.
Philo!
Vignette.
Vi måste skynda oss! Sätt fart!
Det är dags.
Gå och försegla biblioteket.
Ja, mima.
Du borde följa med dem.
-Du borde fara genast. -Utan dig? Nej.
Ta dig till Port Moradoon.
Jag lämnar området med min trupp. Vi träffas där.
Fast kanske inte.
Kanske hinner Pakten upp dig och dina soldater,
och jag får aldrig se dig mer.
Vignette, hör på mig...
-Vi går tillsammans, Philo. -Vart?
Det spelar ingen roll, bara vi har varandra.
En burguisk soldat klarar sig inte länge på Paktockuperat område.
Då far vi österut över bergen, över havsbukten till Ignota.
Nåväl.
Vi far tillsammans.
Jag ska försegla biblioteket.
Möt mig i Stenträdgården.
Vi ses där.
Jag älskar dig.
Paktens luftskepp!
Paktens luftskepp! Ta skydd!
Låt inte chifferloggarna falla i fiendens händer!
Utplåna dem!
Ladda om!
Mima Roosan.
Jag vill be er om en tjänst.
Öppna portarna!
Philo!
Mannarna är halvvägs nedför berget.
Sätt fart! Dags att rida!
-Jag säger att jag inte vet var du är. -Nej.
Jag ska prata med honom.
-Vad gör du här, Philo? -Fanan du tog var...
Vi vet båda att du skiter i den där fanan.
-Du hotade att berätta för dem! -Jag var arg.
-Du vet att jag inte skulle göra det. -Vet jag?
Det borde du veta. Vi stod varandra nära. Eller var allt det där bara en lek?
Hur kan du fråga mig det?
För att du lämnade mig!
Du lämnade mig och fick mima Roosan att säga att du var död!
Tror du att det var lätt? Det tog nästan kål på mig.
Så varför?
Jag ville inte att du skulle dö för min skull.
I sju år har jag gått och önskat att jag hade gjort det!
Jag var en belastning för dig. Jag var din svaga punkt.
Du var mitt hopp, Philo.
Och du överlevde.
Vi hade gjort mer än att bara överleva.
Vi hade haft ett skäl att kämpa.
-Vi hade klarat det. -Det hade aldrig kunnat gå.
Jag är en trasig varelse.
Inte för mig. Jag accepterade dig.
Hela dig. Kan världen säga samma sak?
Har du berättat för nån annan det du berättade för mig?
Vid alla gudar, Philo,
så vilsen du är.
Jag ska be en bön för dig ikväll, att du kommer dit du hör hemma.
Men jag vet nu att det inte är hos mig.
Vignette...