Ara de debò, gent.
La cosa es va posar lletja.
Després de tot allò,
necessitava una mica d'espai per processar-ho tot.
Però ara ja estic bé
i em moro de ganes de tornar a la Godolkin.
Us ho dic de tot cor.
El meu procés, el procés mental,
la mental salut…
Collons!
Talla!
No puc.
Que sí. Era bona.
Ho has dit tot sense plorar.
Només ha costat una hora.
Va, repetim.
Tu pots.
Preparada? Va!
Però després què?
¿Publiquem aquesta merda de la salut mental a xarxes
i em passejo pel campus com si no haguéssim mort algú?
La universitat és l'últim lloc on vull ser.
Et dic que és el lloc més segur, ara mateix.
La fama és la teva defensa. Com més et vegin,
menys et podrà tocar Vought
i menys semblarà que hem pelat la Cate.
Deixa de repetir-ho.
I menys probabilitats que t'hi connectin.
-És un pla perfecte? No. -No.
-És un pla passable? Tampoc.
És l'únic pla que tenim?
Sí. I per això funcionarà. Tornem-hi, va.
No, hauríem de fugir.
Tan lluny com puguem.
I ens fotran a Elmira de seguida.
Tant li és, a la Marie. Tornarà a fugar-se.
Jordan, no sabia que l'Andre…
Si ho hagués sabut, no us hauria…
No ens hauries què, Marie?
Deixat morir allà?
Podem enllestir-ho, sisplau?
Sisplau.
Sé que és una merda.
Però ho has de fer com si t'hi anés la vida,
perquè resulta que t'hi va, cony.
Entesos.
Vinga.
-Va. -Perfecte.
Dona'm més amb menys, d'acord?
Quina merda de llum.
Tu molt bé.
-Preparada? -Va.
Tres, dos…
Ei, gent.
Ja estic molt millor
i em moro de ganes de tornar a la Godolkin.
Aquest camí de salut mental m'ha enfortit en coses que no hauria dit mai.
Merda.
Com diu la meva admirada Brené Brown:
"Esquena forta, cara suau i cor salvatge."
Ara que us ho he explicat,
estic llesta per tornar a ser Guardiana de Godolkin.
Hòstia!
S'acaba una etapa i en comença una altra.
Sé que el segon curs serà una passada.
Bentornada.
-Em fa il·lusió. -Ja.
Suposo que dormir a motels fastigosos
acaba perdent la gràcia.
Me'n vaig afartar.
-Gràcies per readmetre'm. -De res.
L'hi agraeixo.
Quanta bajanada.
Com?
Si fos per tu, ja te m'hauries tirat a sobre
per arrencar-me la gola amb les dents.
No sé de què parla.
Va, no cal.
Sé que em vas veure a Elmira.
Jo a tu t'hi vaig veure molt.
I què hi feia?
Entenc que estiguis empipada.
Després d'allò de l'Andre.
Com que no hi eres…
El remordiment et deu menjar viva,
però no va ser culpa teva.
No sé per què intentava fugir,
donat el seu estat…
Quin estat?
No t'ho va dir, esclar.
Tenia el mateix que el seu pare:
microlesions neuronals quan feia servir els poders.
Com més els feia servir, més empitjorava.
Havia de saber què li passaria si movia una porta tan gran.
I una merda. És mentida.
Aquí tens l'historial clínic de l'Andre.
És tot aquí.
El primer diagnòstic i notes de les tremolors i les migranyes.
Mai acabes de conèixer la gent del tot, oi?
Saps què? Queda-t'ho.
Entesos?
Segur que t'ajuda
a girar full mentre et reinstal·les.
Ah, i una cosa més.
Ets amiga de l'Emma Meyer i en Jordan Li, oi?
Sí.
Potser els podries vigilar de prop durant un temps.
Ser Guardià de Godolkin resulta força complicat, últimament.
Què vol dir?
Ahir van atacar la Cate Dunlap.
Encara és viva, per sort,
però ingressada a l'hospital.
La Cate és a l'hospital?
Han calgut sis hores d'operació.
Està pendent d'un fil. Tots preguem per ella…
Ostres, és…
terrible.
Terrible.
Però sé que sou amigues,
així que, si es desperta, seràs la primera a saber-ho.
Cate Dunlap, l'àngel que va salvar tants superhumans
durant la massacre de Godolkin,
va ser atacada ferotgement ahir a la nit.
Si una heroïna bondadosa i timorata com ella ha esdevingut un objectiu,
cap de nosaltres estem segurs. És un crim d'odi.
Contra el grup minoritari més perseguit de la història:
els superherois.
Però s'han ficat amb el grup equivocat.
Justament ahir em van parlar d'un lloc secret…
Què cony?
L'hem cagat. Hauríem d'haver fugit.
I penjar-nos una diana l'esquena? Sí, molt bona idea.
Millor que esperar que la Cate es desperti.
Si es desperta.
No us grilleu quan ho digui, perquè sé que direu:
"Collons, Emma, com pots dir això?"
Però fem una pluja d'idees sense jutjar:
¿i si…
rematem la feina?
Emma, no anirem a buscar la Cate per matar-la a consciència, aquest cop.
No, esclar. Matar és dolent.
Però ens salvaria el cul. Va!
Diria que el Xifra ja ho sap.
-I per què no som morts o a Elmira? -Ni puta idea.
Raó de més per fugir.
O per esbrinar què coi és Odessa.
Vols deixar-ho estar ja?
Tenim problemes més grossos
que aquest misteri misteriós.
-La Llum Estel·lar diu que és gros. -Estàs sonada.
Digues-li que està sonada.
Totes dues com un llum.
Cate, siguis on siguis,
El Patriota, Jesucrist i jo estem al teu costat.
I sabem que en sortiràs més forta,
més pura i més benevolent que mai.
Perdona. No pots entrar.
El degà Xifra diu que sí.
Qui li ha pogut fer això?
-L'han trobat així. -On?
Per Jersey. A Weehawken.
Weehawken.
Hola, Cate.
Soc aquí.
Em sents?
No estàs sola.
M'han deixat morir. Com han pogut?
Com?
Cate? Em sents? Què ha passat?
-Emma, ajuda'm. -Emma?
Has de sortir.
VICEDEGÀ DE MÀRQUETING
T'he de dir
que no pensàvem cobrir aquesta plaça.
Els dos últims candidats eren uns flipats de la tele
que s'entenien amb els pitjors del sector.
Quan m'has trucat, m'ha alegrat molt.
No et podem pagar ni la meitat del que cobraves al sindicat d'actors.
Estàs molt sobrequalificat.
Ja m'agrada recompensar l'alma mater.
I ser a la primera facultat dirigida per superhumans?
Perfecte.
Farem un bon equip plegats.
I, pel que fa al teu fill,
t'acompanyo en el sentiment.
És una afecció terrible, la vostra.
Gràcies.
Pels qui encara no em coneixeu,
soc la Mestressa Monarca i vaig començar el moviment SuperTrad el 2018.
En aquell temps tenia l'anell de llum d'Amazon i onze seguidors.
Tot va canviar quan vaig publicar el vídeo viral
"Súper al carrer, submisa a la llar".
La gent es moria per veure els súpers duent una vida devota.
-Què collons? -Cuido el meu marit, li dono nadons
faig la mantega jo mateixa
i opino que el feminisme ha destrossat Amèrica.
I, esclar, totes les lesbianes peludes i avortistes se'm volien menjar.
I quan el meu segon…
Tu creus que les ales funcionen o és com una mena de pingüí?
…es va fer superviral, vaig saber que havia trobat el camí.
I pot ser el vostre.
Ja sigui la moda, la fe
o xuclar objectes amb el cul.
La majoria de vosaltres, excepte algun guardià,
sou a la categoria de macroinfluenciadors.
I jo us ajudaré a trencar el sostre del milió.
Us catapultarem al més alt.
Primera tasca:
creeu un vídeo parlant de l'espantós atac a la Cate Dunlap
que sigui fidel a la vostra plataforma.
Vinga.
Emma.
Jo ja no tinc cap plataforma.
I fa mesos que no publico. Crec que no hi pinto res, aquí.
A part del fet que encara tens
el novè perfil social més seguit del campus,
tens un superpoder secret:
pots motivar i inspirar els homes.
Ningú vol sentir la crua veritat de l'atac a la Cate.
Però, quan una superheroïna tan preciosa, tan dolça…
i sí, tan follable, diu que cal caçar els estel·lars
costi el que costi,
seguiran l'erecció patriòtica a la lluita contra els globalistes
i pedòfils que destrossen el nostre país.
No vull influir ereccions.
No vull influir res enlloc.
Però gràcies.
No ets aquí perquè tinguis cinc milions de seguidors.
El degà t'hi vol.
Tingues clares les teves prioritats. Mira, maca…
els teus seguidors no són només audiència.
Són la teva família.
Ei, gent!
Mireu quines flors més maques, tant com l'ànima de la Cate.
La Cate és una lluitadora,
i n'he après molt, de la seva tenacitat i valentia.
Recordeu d'enviar-li missatges d'ànims i doneu-li amor al botonet.
Què cony és això?
-M'ho ha donat el Xifra. -Per què?
Més enllà de jocs mentals estúpids, ni idea.
L'Andre ens ho hauria explicat.
Ha de ser fals.
El Xifra te l'està colant.
No ho sé.
Jo crec que és real.
Diu que moure aquella porta va ser pràcticament un suïcidi.
I ell ho sabia.
Serà imbècil.
-No entenc per què ho va fer. -No tens dret a empipar-te.
-Em sap greu. -Per què no m'ho has dit?
Ho anava a fer.
De debò que ho sento.
Doncs no canviarà les coses.
Que m'esbronquis tampoc.
Ei, vosaltres.
Marie. Soc l'Stacey, directora dels estudiants.
El degà m'ha demanat que t'ajudi amb l'adaptació.
És mel. En voleu?
En fi, aquí tens els horaris i el carnet.
I afanyeu-vos, que ara teniu optimització d'herois.
Vinga, desfilant.
Això no era el Centre de Diversitat i Igualtat?
Benvinguts a optimització d'herois.
L'enhorabona. De tots els estudiants,
us he seleccionat només a uns quants per al seminari.
Però, com que la Cate continua ingressada després del misteriós atac,
ens n'haurem de sortir sense ella.
Què ens fa tan especials?
Tu què creus, a veure?
Com funciona el teu poder?
Moc la sang.
La sento.
Però com?
Quina part de la sang?
Les plaquetes, el plasma, l'hemoglobina, els glòbuls vermells?
No ho sé.
Sabeu realment com funcionen els vostres poders?
Saps com pots canviar de gènere, a part de "contrec l'anus i avall"?
Mireu, tenir poders
és increïblement complex,
i la fisiologia superhumana s'ha adaptat i ha evolucionat
molt més del que esperàvem
que un cos podria fer.
I, si sabem com funcionen els poders, després què?
Doncs anireu pujant a les classificacions.
I us recordo la importància vital de les classificacions.
Veieu aquell botó d'allà?
L'exercici d'avui és molt senzill:
només heu de prémer aquell botó i la classe s'acabarà.
I, per arribar-hi, heu d'esquivar en Vikor.
Bona sort!
Bon dia, matats.
Qui es vol empassar el meu martell?
Hòstia puta. Tu sorties a Valhalla 3: Luxúria i llamps.
Crec que tenia un 4 % al Rotten Tomatoes.
Un 4 %?
Vols saludar el martell, Marie?
Deixeu-nos sortir! Obriu la porta, hòstia!
Ei! Amb compte!
Hòstia puta!
-Per què t'encalça a tu? -Ni puta idea.
Marie, prem el botó.
A la merda.
Gràcies.
Fins a la setmana que ve.
Però què collons?
La clau de l'èxit en tot experiment
és establir una línia basal dels subjectes.
No som les teves rates de laboratori. L'ha partit!
Ja el… Es guarirà.
Segurament.
No soc aquí per fer-vos de cangur,
sinó per treure el màxim rendiment del vostre potencial.
Els vostres poders encara no són definitius.
Encara els podeu ampliar, amb la pressió adequada.
En aquesta facultat no hi ha lloc per als qui no superen la pressió.
Lisa, tu te'n vas a la Facultat d'Arts Escèniques.
No sou estudiants, sou soldats,
i lluitareu per la causa.
Us vigilaré de prop durant tot el curs
i, creieu-me, no m'estaré de res
per tal de treure el partit més gran de cadascú de vosaltres.
Ei, humana.
RESISTEIX
-L'has penjat tu? -No, no.
Et penses que podeu escampar aquesta merda antifa pel campus?
No l'he penjat jo. T'ho juro.
Ves a pastar, Rufus.
Tocar la pera no canviarà que tu no en tens.
Què dius! I tant que en tinc.
I per això seus per pixar?
-No, és que és més còmode per… -Ah, sí?
Ves-te'n a la merda.
Estàs bé?
Doncs res.
Et dopes enmig del campus?
Primer de tot, ningú en diu "dopar-se".
Segon…
és Xanax.
I tercer, darrerament tinc molta ansietat.
Per què deu ser?
-I quart, què hi fa, aquí? -Hem de parlar.
Ara vol que li digui professor Polarity?
Digue'm com vulguis. Tant me fot.
Però tenies raó.
Quedar-me mort de fàstic a casa bevent whisky com un carreter
desmereix la memòria de l'Andre.
Havia de sortir i fer-hi alguna cosa.
Gràcies, jesuset.
Mare meva.
És que m'he sentit molt sola últimament
i ningú s'apuntava a fer-hi alguna cosa.
Però tenir un adult al costat és tot un alleujament, tio.
Professor, perdoni'm.
Deies que el Xifra hi era?
A Elmira? On tenien l'Andre?
Sí.
I és sospitós de collons.
Ningú sap qui és ni quins poders té.
-I hi ha un tal programa Odessa… -Mataré el Xifra.
I ensorrarem aquesta universitat.
Aleshores farem volar pels aires la Torre dels Set.
L'entenc, eh,
i agraeixo la seva intensitat.
Però de moment serem un pèl discrets.
Investigui el Xifra, aviam si esbrina què trama…
Tant me fot què trami.
¿No t'estranya que l'únic que no ha sortit d'Elmira
sigui un jove negre?
Vaig fer tot el que vaig poder per protegir-lo.
I no va servir de res.
Així que tinguem clares les prioritats.
Les prioritats?
Crec que soc l'única amb les prioritats clares.
L'Andre sempre deia que és la persona més llesta que coneixia.
Que, quan entrava en un lloc, ja ho tenia tot i tothom apamat.
Així que, abans de fer cap ximpleria,
respiri i sigui aquell paio murri.
Molt bé.
Aquest…
programa Odessa…
-Què és? -No ho sé.
Però la Llum Estel·lar vol que ho esbrinem.
Va dir que van crear Godolkin per això.
La Llum Estel·lar?
Merda.
Sí.
Doncs deu ser important.
No em sona de res.
Però sé per on començar.
El seminari ha sigut una puta bogeria.
Gràcies, per cert.
M'has salvat uns quants cops.
Ja, cap problema.
Ha sigut un error.
El què? Salvar-te?
Abandonar-te.
A tu i a la resta.
Si m'hagués quedat, potser l'Andre…
No va ser culpa teva.
Hauria d'haver tornat.
I jo l'hauria d'haver aturat.
Quan ens va dir que ens trauria d'allà,
sabia que era mala idea, però no vaig dir res.
És culpa meva.
No.
No li hauries impedit res.
I ho saps.
El coi de tossut.
Un cop,
a primer,
l'Andre va decidir trencar el rècord Guinness de fumar herba.
-Saps quin és l'actual? -No.
115.000 porros.
Des del primer fumador de marihuana mèdica.
L'Andre va estar col·locat durant mesos.
Es va arribar a relaxar i pensava que se n'havia oblidat,
però l'any passat vaig trobar un diari seu.
El cabró encara els seguia comptant.
Encara volia trencar el rècord.
El trobo a faltar, cony.
Jo també.
Crec que se'm fa més fàcil estar enfadada amb tu…
que témer perdre't.
No em perdràs.
Aquesta jo…
et va bé?
Qualsevol cosa
i absolutament tot
el que facis em va bé.
ARXIU UNIVERSITAT GODOLKIN
Segueix-me el rotllo.
T'has fixat com molen les mans?
Ei.
Mira qui tenim aquí.
El Recordador, en carn i ossos.
-Com va, Kyle? -Polarity.
L'últim cop que vam coincidir devia ser…
als campaments d'estiu de Vought, oi?
Hi tocava Limp Bizkit?
M'acabo d'incorporar.
Soc el vicedegà de màrqueting i la…
meva ajudant i jo estem estudiant en Thomas Godolkin.
Doncs molt bé,
però no tens accés a l'arxiu.
I, de fet, vam coincidir el 21 de maig de 2005 a les 15:36,
en un càsting prop de la fàbrica a Sherman Oaks.
Era per la pel·li Àrea 51.
Portaves un pentinat dels 90 i anaves carregat de colònia,
em vas deixar anar que les hemorroides
m'havien tacat els pantalons salmó,
just quan em tocava sortir.
Ostres, em sap greu…
Vaig ser un imbècil.
-No ho recordes. -I tant.
Com podria oblidar un moment així?
Estava tan capficat que em vaig oblidar de dir una frase.
El Recordador va oblidar una frase.
Hòstia! El Recordador?
Mare de Déu!
Sempre mirava repeticions del teu programa.
-Mare meva! -Ets una fan?
Em vaig disfressar de Recordadora quan tenia dotze anys.
Fins i tot tenia l'àlbum de jazz Recordant els hits.
Vaig plorar quan el van cancel·lar.
Durant vint minuts.
Sí, el 5 de març del 2010 a les 11:09.
La Madelyn Stillwell,
encara amb el tuf d'amanida niçarda,
el va cancel·lar perquè vam tenir un 2,7 i un 8 % d'audiència.
La gent ara mataria per allò.
Si un programa mereix una reedició
és el teu.
M'alegra que diguis això,
-perquè… -No!
Només confiaria en mi per fer el guió.
Mare meva.
No em cal ni sala de guionistes, mira tu.
Estic flipant.
Segur que encara ho dius.
"La justícia no oblida mai!"
Una puta llegenda!
Una llegenda viva, sí!
T'estimo.
En teoria, cal un accés especial per accedir a l'arxiu,
però, en aquest cas,
crec que puc fer una excepció.
No toqueu res.
Entesos.
Vas col·locada?
Oh, i tant.
Resulta que no era Xanax.
Estic veient les estrelles.
Mare meva.
Godolkin, Thomas R.,
76.450 articles, manuscrits i materials diversos.
Etiquetes de la 570.12.54 a la 570.91.85.
Seré a fora si us cal res.
Gràcies, Kyle.
Collons, no acabarem mai.
Mira, fa eco.
Eco!
Ha arribat el moment.
Aquesta fraternitat va més enllà de trobades socials i cartes conjuntes.
El 1861,
una petita comunitat d'homes blancs de Mississipi la va fundar
per protegir els valors nuclears de les agressions del Nord,
i per cap altra raó.
En Thomas Godolkin va ser membre de la Gamma Èpsilon Delta,
i avui, així com entreu a la fraternitat, al nostre llegat,
us anirà bé recordar la nostra trinitat:
saviesa, honor i dignitat.
Ara, pantalons fora.
Encara la clavo, eh?
Netegeu-ho tot.
Ei, tu.
Això hauria de ser més joiós, tio. Apuja els ànims.
-Saps qui ho ha fet? -El què?
Atacar la Cate Dunlap. El Patriota ho està investigant, oi?
Sí, esclar que sí.
El Patriota no ho deixaria passar. Ho esbrinarem, amic.
Tu, sensetita! Amb lleixiu no.
Coi!
Espera.
Culpa meva.
Tu eres amb l'Emma Meyer.
No, em va deixar plantat.
Com la Kaia a l'Elordi.
Parleu de l'Emma?
La cabrona va pagar amb el meu mòbil un Uber de 90 dòlars a Weehawken.
On coi és Weehawken?
Weehawken?
No.
No, no pot… Segur que era ella?
-L'Emma Meyer? -Ep, calma't.
Que sí, segur.
Odessa és com una agulla en un paller.
O en mil pallers.
No ho trobarem mai.
I si mirem a la cambra secreta?
Se sent el ventilador…
Hòstia!
-Has trobat res? -Odessa.
I què hi ha?
Un munt de certificats de naixement.
La devien dinyar molts nadons.
Ja sé què és Odessa.
Ho hem esbrinat!
INTERIOR COMISSARIA DE POLICIA - DIA
"Noia de 24 anys, un bombó sense saber-ho, veu el Recordador.
Li clava un peto, amb la boca…"
Què coi?
Em sap greu.
És el que fa.
Sé que l'he espifiat.
Però també mola molt.
M'he fet grossa jo soleta!
Saps què hauríem de fer?
Què?
Tenir una cita.
Una cita?
Sí, o sigui…
enrotllar-nos mentre fem front a situacions de vida o mort està bé,
però pagar perquè ens portin menjar seria genial, també.
Molt bé. I on anem?
A l'Olive Garden, sens dubte.
Sens dubte?
Primer podem inflar-nos a bastonets de pa
i després morrejar-nos al cotxe fins que em clavi el canvi de marxes,
i més tard t'acompanyo a l'habitació i fem…
-Ens ho fem? -Exacte.
I mirem Fargo.
O juguem al League of Legends, el que sigui.
T'estimo, hòstia.
-No t'ho hauria d'haver…? -No.
-No de "no devia" o…? -No, no.
-No? -Vull dir que sí.
-Sí? -Em va bé.
Què coi passa ara allà?
Hòstia! Perdona.
Has sigut tu.
Oi que sí?
-El què? -La Cate!
A l'hospital, deia el teu nom.
Ella no, però ha posseït una infermera
que n'ha apunyalat una altra, però ho ha dit.
No sé de què cony parles.
Ataquen la Cate i tu i la Marie apareixeu més tard.
No és cap coincidència!
Com has pogut?
La Cate és amiga meva i va fer tot el possible per treure-us d'Elmira.
No s'ho mereix.
Fes el favor d'adonar-te'n.
És culpa seva que ens tanquessin.
I també que l'Andre morís intentant escapar.
La Cate t'ha rentat el cervell, a tu i al teu germà.
No és amiga teva.
Tard o d'hora, hauràs d'afrontar tot el que has fet.
Cremeu-los!
Justícia per a la Cate!
Humans merdosos!
Cremeu-los!
Cremar qui?
Els atacants de la Cate.
Vought els té.
Era d'esperar que acabarien així.
Quants superherois han sigut víctimes de l'odi dels humans?
I quin grup d'humans detesta més els superherois que els estel·lars?
Però, gràcies a Déu, tenim un patriota i superheroi de debò.
Us presento en Dogknott.
Estava obrint la guantera.
Anava a agafar l'arma,
i jo he actuat en defensa pròpia.
ESTEL·LAR BUSCA BREGA I LA TROBA
He tret la meva arma i he fet justícia.
El conec.
Em va comprar una barreta.
S'ha fet justícia per la Cate!
A la merda els humans! El Patriota guanyarà!
A la merda els humans!
-És culpa nostra. -No, no l'hem matat nosaltres.
-No hem fet res. -Exacte.
No hem fet res.
I ha passat això.
Marie!
Ja… Ja sé què és Odessa.
Ets tu.
Tu ets Odessa.
CERTIFICAT DE NAIXEMENT MARIE MOREAU
Quina n'has fet?
Subtítols: Anaïs Mintenig
Supervisor creatiu Guillermo Parra U