UNIVERSITAT GODOLKIN HUMÀ
ENTRADA D'HUMANS
OBERT
PROPINES
PASTISSET DE GERDS I TARONJA
RESISTEIX
Hola, benvingut. Què vols prendre?
Que te'n fots, o què?
Ja.
Em sap greu.
M'enduc un d'aquests, meuca.
Collons.
No sé què vol dir tot això.
No soc Odessa.
Tots els certificats diuen que han mort, excepte el teu.
Però no hi ha cap causa de mort.
Potser us tenien tancats lluitant a vida o mort
i vas pelar tot de bebès tendres.
Els poders em van venir a la pubertat.
No té cap sentit.
Sigui el que sigui Odessa, n'ets l'única supervivent.
-Ens hauria de tranquil·litzar. -Doncs no.
Segons la Llum Estel·lar, és una arma.
Tu ets Odessa.
L'equació és ben clara.
-Potser et podem fer servir com a arma. -Que no soc una arma!
No soc res.
Per què hem de confiar en la Llum Estel·lar?
Per què no, més aviat.
Li diu a la Marie que torni per esbrinar què és Odessa.
I resulta que ets tu.
No pot ser casual, oi?
Ho havia de saber. Segur.
Va dir que ho havíem d'aturar.
Si sabia que era jo, per què em va salvar del Dogknott?
Una puta casualitat enorme.
En tot cas, és molt gros.
Doncs què fem?
Potser li podria…
-preguntar a la Pam. -Qui és?
Aquesta de la foto.
La meva tieta Pam.
-Tens una tieta? -No és de sang. Era…
la millor amiga de ma mare.
Era com de la família.
Dec tenir el seu número de fa uns deu anys.
Jo preguntaré a Vought.
Encara hi tinc bons contactes.
Hauríeu de tornar al campus abans que s'adonin que no hi sou.
-Aneu amb compte. -Jo volia fer campana.
Un dia per a mi.
Us ho dic d'una altra manera:
foteu el camp.
Emma, si et pots esperar un moment,
et volia preguntar una cosa d'ahir.
Ah.
A l'arxiu.
-Sí. -Vaig acabar gegant i en pilotes.
I em vas veure les tetes i la figa enormes i…
Però tranquil. No passa res.
Que no, que no.
Vull dir després que et fessis gegant.
-Vols dir…? -Quan vas tornar a la teva mida.
I vaig omplir tres cubells de vòmit.
Va ser una emergència.
Estic bé, de debò.
Ja no ho faig sempre així.
Últimament, hi torno a base d'autoodi.
Sé que no sona a progrés, però ho és.
Va.
No soc Odessa.
No soc la puta elegida de res, sents?
-Els elegits són… -El Harry Potter.
-El Neo. -El puto Frodo.
El puto Frodo.
Exacte.
Paios blancs amb cara de nen.
No algú amb la meva pinta.
Potser la Pam té alguna resposta.
Quan hi vas parlar per últim cop?
Ho vaig provar fa uns anys, quan els meus pares…
No va voler ni parlar.
Em va deixar patir a Red River mentre intentava adoptar l'Annabeth.
És terrible, però em vaig alegrar quan vaig saber que no l'hi concedien.
Doncs sí,
la Pam i jo.
No serà incòmode ni desagradable… en absolut.
Vols que parlem d'allò que et vaig dir?
Sí, però…
crec que ara no és el moment, saps?
Hola, Pam. Soc la Marie.
Ens podríem trobar per parlar?
No us ho creureu.
Ha tornat la reina en persona.
Disculpa'm.
T'estimem, Cate.
Hola, Cate.
Quin barret tan bonic.
Visiteu-me demà per saber com preparar-vos.
Combinar un barret té el seu què.
Cliqueu "m'agrada" si voleu que mudi la pell en solidaritat.
-T'estimem, Cate! -Ets una fera!
-Beneïda siguis! -Ets l'heroïna.
Bentornada, senyoreta popular.
Mira com t'estimen.
Que estrany el braç. És com un bat de beisbol de goma.
-Cate! -Compte, el fibló.
Compte amb el fibló. Ei!
Vols morir? Doncs jo tampoc.
No sento res.
No puc sentir res.
Escolta això.
Vought t'ha fet una perruca amb pèl verge noruec
dels mateixos bessons que fa servir la Beyoncé.
És bo saber que els noruecs serveixen d'alguna cosa.
-Què passa? -La Diada de Thomas Godolkin.
El nou degà creu que reviure la celebració apujarà els ànims.
Història, música, graellada
i, per a alguns, ser desvirgats pel Profund.
Just en aquell banc.
Hòstia.
-Merda. Estem ben fotuts. -Calma.
El retrobament.
Emoticona de cor i careta plorant.
Que fort que la Cate torni just després que la Marie.
Estic davant de tanta grandesa que no m'aguanto.
Ah, i la Grilleta també hi és.
Cate, com estàs?
És espantós el que ha passat.
Però almenys els culpables són en mans de la justícia.
Sí.
Va ser una puta animalada.
M'enduc la Cate a classe.
Però també feu optimització d'herois, no? Hi podem anar plegades.
De fet, jo no faig l'assignatura de gladiadors assassins,
però que us ho passeu de conya.
Bé. Per aquí, guardianes. No feu esperar el degà.
Merda!
Ben fet, Marie.
Tenim feina per fer.
Fiona, m'has decebut.
Ja pots sortir.
Aquí tenim alguns dels superherois més poderosos
que han trepitjat la facultat.
És realment extraordinari.
Però no oblidem que la Cate Dunlap
va ser atacada per una colla de pinxos de la Llum Estel·lar.
No tots som antibales.
Els súpers tenim els números en contra.
Som un contra deu milions a tot el món.
Si els humans s'espavilen i s'organitzen contra nosaltres,
no ens enganyem,
estem fumuts.
Reflexioneu-hi fins a la pròxima classe.
Hem acabat.
Tu no, Marie.
Parlem.
Marie, una cosa: per què et talles?
Com?
Per què et talles per accedir als poders?
Sempre ho he fet així.
Autolesionar-se és un trastorn desagradable.
És molt humà.
No m'autolesiono. És la manera que tinc de lluitar.
He de discrepar.
Ara ets l'Angelina Jolie d'Innocència interrompuda,
i el que jo vull veure és l'Angelina Jolie de Salt.
Podries ser quelcom magnífic,
si t'ho arribes a creure.
Va rentar el cervell al teu germà. Espavila!
Tard o d'hora, hauràs d'afrontar tot el que has fet.
Mira, no sé què et passa,
però ja cal que et recomponguis.
Tenia raó.
He fet coses.
-Moltes. -Mare meva. Estàs fatal.
Què collons?
No esperis que jo t'ajudi a sortir del pou.
Quina bona merda.
"Si t'estimes algú, deixa'l anar", diuen. I jo hi crec.
Si no tens prou interès, Sam,
pleguem ara mateix. D'acord?
-Sí, esclar. -Mira…
Això ja no em va bé.
I, a sobre, no vaig guanyar seguidors quan ens embolicàvem.
Entesos.
Me'n vaig.
I què esperaves?
Et veu com un coi de monstre.
I té tota la raó.
-No. -Ets un monstre.
Recordes aquella dona que vas agafar?
Cridava el seu xicot, però tu te la vas endur.
Calla!
Has fet tot el que t'han demanat el Patriota i Vought.
L'estiu de becari més sonat que hi ha hagut mai.
Em fas fàstic.
Què?
Deixa'm anar!
Que em deixis, tros de merda!
-Fote't! -A la brossa.
Aquí dalt, Sam.
El fill d'en Kennedy va fingir la seva mort.
Ara de debò.
El 5G provoca càncer.
-Que sí, Sam! -A la merda.
L'11-S va ser el govern.
Torna!
M'ha dit que sigui més forta,
com l'Angelina Jolie a Salt, o una cosa així.
Una espia d'una pel·li mediocre?
Per què es comporta així amb mi?
No ho sé, potser ets l'elegida i ell ho sap.
Vols parar de dir això?
I la Cate, què? Li ha dit al Xifra el que vam fer?
-No ho sé. -Ja.
Pots escriure un llibre amb tot el que no saps.
D'on ve ara això?
No ho sé.
Soc…
Era verge.
Verge de què?
Verge verge.
Abans que tu i jo…
Era, tècnicament,
verge.
Tècnicament?
Bé, l'Eddie Fineman em va fer ditet rere el tobogan a Red River,
però no havia fet mai…
aquesta interacció genital
que tu i jo vam…
No pots dir "t'estimo" a la primera persona amb qui cardes.
Això és el que tens a dir?
Em sap greu. Però és la veritat.
Hi ha tantes altres veritats que podries haver dit!
Què cony?
-Això tu! -No, allà.
El pots pujar una mica? Més.
FEM UNA SUPERAMÈRICA
Què punyetes és això?
T'encanta?
Ja et pot encantar.
És com els pòsters del Patriota.
Quan hi passes, Jesús li apareix a l'espatlla.
-Dos salvadors plegats. -Ja.
Per què hi ha la meva foto pertot?
No heu mirat els mòbils?
Tenim nova classificació.
Jordan, ets el número u!
Va, veniu amb mi.
Hi ha molt per fer abans de l'acte.
Mira.
PAM Sí, ens podem trobar.
Sí. L'estora nova té un aspecte curiós, però m'agrada.
Lliga amb la sala.
En fi, què necessites, Cate?
Que ho expliquis a Vought.
Bona idea. El què?
Que l'Emma, la Jordan i la Marie em van intentar matar.
No em sembla gaire bona idea.
O ho fas tu o ho faré jo.
Dir-ho a Vought implica dir-ho al Patriota.
I, si li dius què va passar, l'hi has d'explicar tot.
Mira, aniria així:
"Ei, hola, Cate. Soc el Patriota.
Dius que et va atacar?
Et van rebentar mig crani?
Quin puto desastre.
I després què va passar?
Estàs fotuda.
Els poders no et funcionen.
No ets millor que un humà."
Ara tens un bon tracte amb Vought.
Ho arriscaries tot?
Em van deixar morir,
i he de fer veure que som millors amigues?
-I una merda. -T'has de centrar
a recuperar-te.
I recorda que el teu valor en aquest món va lligat als teus poders,
i sense poders no ets ningú.
Intenta recuperar-los, entesos?
Bon dia, Cate.
T'ajudo a trobar la sortida?
És tot per a tu.
Un híbrid, com tu.
N'hi ha un altre de camí a casa dels teus pares.
Hòstia puta.
Sí.
És…
És només part del que la universitat i els patrocinadors t'ofereixen.
Perquè siguis aquí i siguis tu mateix.
Ei, ens podem fer una foto?
-Sí, esclar. -Bona.
Pots canviar d'aspecte?
Fot el camp.
Aquí tens un discurs de primera:
rendir homenatge a les llegendes del passat tot mirant cap al futur.
Hi he afegit cosetes
sobre les dificultats de ser trans avui dia
i com la Godolkin t'ha rebut amb els braços oberts.
I he fet servir el terme "transtàstic", que he creat jo mateixa.
No soc trans.
Soc bigènere.
I jo estic biflipant que siguis tan desagraït.
Potser és una cosa generacional?
I si m'hi nego?
Doncs, a diferència de tu, aquesta moneda té una sola cara: sí.
Ara em diràs que no és el que sempre has volgut?
Vols tornar a Elmira?
Aprèn-te el discurs, digues-lo somrient
i, si un fan et demana que canviïs,
amagues els penjolls, treus pit i ho fas.
RESISTEIX
Hola, Emma.
Hola.
¿Què faries si cada dia haguessis de veure
la persona que et va atacar i abandonar moribunda?
Somriure com si no hagués passat res?
Tècnicament, van ser la Jordan i la Marie.
Així que…
Collons.
Benvinguda a Jitter Bean. Què et poso?
Per on començo? Vull disset magdalenes, sisplau.
Vols…?
-Vols disset magdalenes? -Sí, exacte.
De qualsevol mena.
Me les enduc totes.
No són totes per a mi. És per a una festa.
Una festa de magdalenes de tota la vida.
De tota la vida.
Perfecte.
Hòstia puta.
-Espera. Me'l deixes veure? -No he sigut jo.
-No ha sigut cosa meva. És que… -Tranquil·la. No passa res.
Ei.
Què passa?
Cada dia algun imbècil m'amenaça de fotre'm un cop,
violar-me o matar-me, hòstia,
perquè es pensen que penjo aquests cartells.
Em cauen els cabells i he tingut quatre o cinc atacs de pànic.
-No pots deixar-ho? -Si tingués una altra feina…
A alguns sí que ens importa,
creu-me.
Ajuda'm a esbrinar qui ho fa, d'acord?
No en tinc ni idea.
Tenen càmeres, però no hi veuen ningú.
Quan l'arrenco, reapareix de seguida.
Podria ser algú invisible.
El Maverick és més animalot que defensor de la justícia social…
La gent sorprèn, eh? Potser un velocista.
Un teletransportador.
O un camuflador.
Vols alguna cosa més amb les magdalenes?
A la merda.
Posa'm un cafè.
Amb palleta.
Molt bé.
Merda.
Un velocista.
Gràcies!
Ja et tinc.
Perdona. Culpa meva.
Perdona. Només vull parlar!
Disculpa'm.
Espera! Torna!
Perdó.
Disculpeu-me, sí.
Em sap greu.
Mazel tov.
No, ei!
Perdona.
Merda.
-Ves-te'n. -Cate?
Soc jo, Cate. Deixa'm passar.
Cate?
-M'has d'ajudar. -No puc, Sam.
Tot el que vam fer, aquella gent… No deixa de…
Se m'apareixen tot el dia.
I vull fer-los desaparèixer, així que…
Va, sisplau.
Fes que desapareguin.
No puc, Sam.
Els metges no volen que faci servir els poders.
Els metges? No, Cate. Un cop més, va.
-Ho has fet milers de vegades! -Ja ho sé!
-Posa'm la punyetera… -Ei! Que no!
Tens raó, sí.
Hem fet mal a molta gent.
Vaig fer mal al Luke quan el vaig pressionar massa.
I ja no t'ho vull fer a tu, d'acord? Em sap greu.
Ja.
-Hòstia puta! -Ho has vist?
Aparteu-vos. Deixeu-me.
Aparteu-vos.
Sam, què fas?
Para, Sam!
Fot el camp, Jordan!
Calma't, hòstia.
Què cony ha passat?
Dos paios han travessat la paret.
Hòstia.
Sam, para d'una vegada!
Deixa de ser tan violent amb els qui et volem ajudar.
No. Ningú… Ningú em pot ajudar.
Deixa'm intentar-ho.
Només vull…
oblidar-me'n.
I jo també.
En Luke va fer bé.
No.
Ei.
No va ser bona idea.
Es va equivocar.
No pensava amb claredat.
I t'estimava.
Ho saps, oi?
Si mai intentessis fer-te mal…
et mataria ell mateix.
Ja hi ha hagut prou morts.
N'estic tipa.
Tu no?
Hola, tieta Pam.
Soc jo. Ja sé que…
no em pots ni veure,
però em podries ajudar a resoldre un misteri?
Bla, bla, bla. Quina merda.
Sí?
Hola.
Soc jo, tieta Pam.
No em diguis així.
-Que bonic el pis. -Gràcies.
Fa anys que hi visc.
Vols prendre alguna cosa?
No, gràcies.
Estic bé.
He llegit que has estat a la presó.
Estava amoïnada.
Ja.
Doncs s'ha acabat.
Per sort.
Després…
m'he passat anys cercant l'Annabeth.
-En saps res? -No.
Ni idea d'on és.
I… tu com estàs?
Mira, tinc un club de lectura per Zoom d'aquí mitja hora.
Sí, esclar.
Recordes aquesta foto?
Sí, la van fer quan tenies un dia.
L'he trobat
als arxius d'Odessa.
Et sona el nom?
No, mai l'havia sentit.
Però és de la clínica.
Quina clínica?
La clínica de fertilitat on et van concebre.
A veure…
Em van concebre en una clínica?
A la Universitat Godolkin.
Feia anys que els teus pares ho intentaven.
La fecundació in vitro era massa cara i Vought va venir i…
Semblava un miracle.
Van pagar les despeses.
No m'ho havien explicat.
Crec que tinc algunes fotos d'aquell dia.
Però, si no podien tenir fills, com van tenir l'Annabeth?
Va ser totalment natural.
Resulta que l'autèntic miracle era ella.
Aquí les tens.
Et sabria greu…?
Me les puc quedar?
En puc fer còpies.
Tranquil·la. Queda-te-les.
Per què m'agafa ell en braços?
És el Dr. Gold.
Ell et va dur al món.
El coneixes?
ESCOLA D'ARTS ESCÈNIQUES COMTESSA ESCARLATA
Tots us deveu preguntar:
"Per què parla de màrqueting aquest vell?"
Oi que sí?
Doncs mireu: tinc el 17 % de comissió de les graelles elèctriques,
soc ambaixador de Vought Gym
i la fragància Magnétique
supera la facturació de Tom Ford.
Les nou xifres al banc demostren que sé un colló de màrqueting, oi?
Doncs pareu atenció.
Us donaré un parell de dades, d'acord?
La cosa va així.
-Quan acabeu els estudis… -Hòstia.
…haureu de poder generar-vos ingressos.
No tots sereu superherois. Cap dels presents arribarà als Set.
Ja us ho dic ara: no arribareu als Set.
Com expandim la nostra marca?
Aquesta és la qüestió.
Ets tu.
Què coi et passa?
Ets la que fa pintades.
No sé de què parles.
…és el missatge?
En què creieu?
Què voleu dir al món? Aquesta és la qüestió.
T'he enxampat, Harper. Amb les mans a l'esprai.
-Estàs grillada. -I una merda!
Ets una estel·lar secreta. Reconeix-ho.
Que callis!
Tenia raó.
-Merda! -Ho sabia!
La justícia no oblida mai.
Emma, sisplau, no ho diguis a ningú.
Collons, Harper!
Et mimetitzes? Pensava que el teu poder…
era la cua.
Els meus poders són camaleònics.
Puc copiar els poders de qui vulgui durant un minut.
La cua fa nosa i prou.
Estic flipant ara mateix.
Va.
Fes de mi.
No fotis!
Hòstia.
Fas el meu poder millor que jo.
És molt humiliant.
-Sí. -Ai, perdona.
Collons! Com t'ho fas?
Coi, no pot ser més incòmode.
T'acabes acostumant al nudisme en públic.
Ja estàs?
Hòstia, Harper!
No et cansaves de llepar-li el cul a la Justine
i ara ets una activista que fa pintades?
No ens delataràs, oi?
No soc una espieta de merda.
Qui més sou?
Crec que t'hi assembles.
Ah, sí?
No sabia que fumava.
Tots fumàvem, aleshores.
Érem joves i estúpides.
Ja et deu tocar…
connectar-te a la reunió.
-Sí. -Esclar.
Sí.
Puc anar al bany abans de marxar?
-És un viatge llarg. -Esclar.
Just allà, a la dreta.
Pensava que era pels calés.
-Com? -Creia que havien pagat als pares.
Per injectar-me el Compost V.
Però no ho van fer per això.
Ho van fer perquè volien una criatura.
I t'estimaven moltíssim.
BON ANIVERSARI, ANNABETH!
Val més que marxis.
Tia Pam, què coi és tot això?
-Viu aquí? -No, ja no.
Com? Què hi feia, amb tu? Per què no m'ho vas dir?
-No podia! -I una merda!
L'has amagat de mi tots aquests anys?
T'adones com de greu és?
Marie, et teníem por!
Vas massacrar els teus pares!
Ella no et volia veure.
Em va costar dos anys mentre canviava de cases d'acollida,
però al final me la van donar.
Li he intentat donar una bona vida, i crec que ho he fet.
-Hi vull parlar. -No podrà ser.
Sí que pot ser, hòstia.
On és?
No et vol veure.
És decisió seva.
Jo no vaig…
decidir res.
Els meus pares em van fotre una droga.
Ho van decidir ells per mi.
-Ja ho sé. -No, està clar que no!
Perquè m'acabes de dir que jo els vaig massacrar.
No en tens ni idea!
Era una noia
que va tenir la regla.
Això és tot.
I em fas sentir com un monstre.
I vas deixar que la meva germana ho pensés!
Li has deixat creure que és culpa meva!
Estimava els meus pares.
Però és culpa seva.
No meva.
Digues-li a l'Annabeth.
I recordeu-ho: una superment és tan important com un supercòs.
Demaneu el menú infantil extragran a Vought A Burger.
Ens veurem al fons del mar demà mateix.
Prepareu-vos per a una estona on aprendreu a fer-la bona.
El menjador és la vostra zona de l'Avinguda V.
Avinguda V, Avinguda V.
Us esperem…
Pensava que eres un penjat per voler veure programes infantils.
…a l'Avinguda V!
Ara comença a tenir sentit.
S'ha fet justícia.
Gràcies.
En Luke i jo sempre ho miràvem quan érem petits.
Ell ja era una mica gran,
però sempre es llevava primer
i em treia del llit els diumenges al matí.
Em fa sentir segur.
Ho entenc.
Hi parlo, saps?
Dins del meu cap.
Li explico com m'ha anat el dia
i li demano consell.
I té alguna cosa a dir?
No.
Però m'agrada imaginar-me'l.
Donaria el que fos…
per tenir cinc minuts més.
¿Què li diries a l'Andre,
si poguessis?
No ho sé.
"T'estimo" sona molt típic…
Potser jugaria al Madden amb ell.
I li diria que l'estimo.
Ho hauria d'haver dit més.
No saps mai què passarà, oi?
En vols mirar un altre?
Ei, noies i nois. Benvinguts…
Em fa enyorar casa meva.
…on tots són súpers. Visca!
I per què no hi vas?
Ma mare.
Resulta que…
em té por.
-Ets el seu fill. -Sí.
El mateix que ha destruït la casa,
el cotxe, l'escola…
Ja.
Però no fas tanta por, Sam.
Prepareu-vos per a una estona on aprendreu a fer-la bona.
El menjador és la vostra zona
de l'Avinguda V.
Avinguda V!
Vinc amb una nova.
-Ella és l'Ally. -Hola. Emma.
Hòstia puta.
Tu eres la Grilleta.
Sí.
Però YouTube em va desmonetitzar…
-Hi podem confiar? -Segurament.
Totalment.
Doncs, va.
Una reunió secreta, va!
Quin és el pla?
-El pla? -Molt bé.
Volia pintar "feixista" amb esprai
a l'estàtua del Patriota demà al migdia.
Groc àcid, molt difícil de treure.
I deixar paperets als cotxes dels professors.
I pintar en vermell "Puta Patriota" al furgó de Vought.
Això és tot?
És una broma?
Per què ets aquí?
A veure, teniu els ovaris ben posats.
Us podrien matar si us enxampen,
però, i us ho dic constructivament,
el que feu és estúpid i inútil.
-Ves-te'n a cagar. -No, escolteu.
Vull dir que podríeu fer-hi molt més.
No perdem el temps fent pintadetes.
I què més podem fer? Som…
Fotre'ls on faci mal!
La pintura la poden treure. El que hauríem de fer és…
sabotejar!
Atacar! Destrossar coses!
Oi?
Esteu amb mi?
No som d'aquesta mena, Emma.
-Sí que ho sou. -Estem a arts escèniques.
Li queda res per obrir-se un OnlyFans per la cua.
Tia!
No som heroïnes.
Jo també m'ho pensava.
Però algú va creure en mi.
I va pensar que era una heroïna.
I…
I com que ell s'ho creia…
jo també.
I ara ho faig amb vosaltres, cony.
Podeu ser heroïnes.
I rebentar-ho tot.
No, ara de debò.
DIADA DE THOMAS GODOLKIN
-Escolta, has vist en Jordan? -Encara no.
Gràcies.
Enguany celebrem
el 60è aniversari de la Universitat Godolkin.
La genialitat i visió avançada d'en Thomas Godolkin
és evident en cadascú de vosaltres.
I, mentre evolucionem cap a la nostra versió més perfecta,
no oblideu la història.
Fins i tot amb la mirada posada al futur,
hem de mantenir les nostres tradicions.
El sistema de classificació de la Universitat Godolkin
és vital per a la nostra supervivència.
Marie!
La classificació ens mostra…
-Ei. -Com ha anat amb la Pam?
Com el cul.
-Però he tret informació. -T'estimo.
T'estimo.
Encara que dir-ho em produeixi terror
i no vulgui acabar patint
i no l'hi hagi dit mai a ningú,
no així, en tot cas.
Ara m'adono
que no sabem què passarà demà o la setmana o l'any que ve.
I no em vull penedir de res…
Us presento algú que entén el valor de les classificacions,
el nou número u, i potser el número u més important que hem tingut:
Jordan Li.
Jordan! Jordan!
Vull agrair la universitat per deixar-me expressar la meva realitat aquí dalt.
Avui ens podem unir sota un ideal com a súpers.
Tots hem nascut amb coses extraordinàries.
És "transtàstic".
Estic orgullós de ser aquí,
absolt després de mesos de ser empresonat injustament…
Em sap greu.
L'Andre Anderson ha mort.
Ha mort a la presó
i, si fos aquí, voldria que us parlés sincerament
sobre tot plegat.
Els seus poders el van matar.
No volen que la gent ho sàpiga.
Vought no vol que ho sapigueu.
Però jo us vull dir
que l'Andre va morir com un heroi,
intentant treure'ns d'allà.
Vought us vol fer creure que uns estel·lars van atacar la Cate.
-No, Jordan. -Però són innocents.
Eren caps de turc i Vought els ha matat.
Els estel·lars no van atacar la Cate.
Vaig ser jo.
Subtítols: Anaïs Mintenig
Supervisor creatiu Guillermo Parra te.