АЗІРАФАЕЛЬ
Покладіть слухавку й передзвоніть.
Ви власник цього закладу?
Я схожий на власника книгарні?
Азірафаелю!
Азірафаелю, заради Бога, ти де, ідіоте?
Я не можу тебе знайти!
Азірафаелю, заради Бога...
Заради Сатани...
Заради будь-кого, де ти?
Тебе немає.
Хтось убив мого найкращого друга!
Негідники!
Усі ви!
ҐРУНТОВНІ ПРОРОЦТВА
Це поганий світ, але ми його виправимо.
І байдуже, що ви вже не мої найкращі друзі.
Я знайшов кращих друзів за вас.
Мої нові друзі скоро зберуться.
Вони прибудуть сюди й усе виправлять.
ДОБРІ ПЕРЕДВІСНИКИ
Кроулі втратив Азірафаеля,
а за кілька годин світу настане кінець.
Він був у пекельному чорному списку.
У Пеклі інших і не буває.
Мені не варто смітити.
Мабуть, варто. Я ж демон.
Але ніхто вже не зважає.
Пане Шедвелл?
Що в біса сталося?
Що б ви сказали, якби знали,
що ця рука щойно вигнала демона геть з лиця землі?
Я б сказала, що декому варто зайти
й випити чаю.
Але юний Ньют ще там.
Бранець язичницької і хтивої окультної брехні.
Там можуть бути жінки.
Що ж...
тут вам бути не можна,
пані Ормород та інші от-от прийдуть.
Краще приляжте тут.
У такому стані ви Ньюту не допоможете.
Так.
Мабуть, приляжу.
Ще ніхто такого не робив.
Ні Гопкінс, ні Сифтінгс,
ні Далримпл.
Я головна зброя.
Я вибір судного дня.
Що це за місце?
Ти! Ти спізнився.
Так.
Власне, я...
Я не мав тут бути...
поки що.
Досі вирішую деякі справи... на Землі.
Азірафаель, так?
Херувим, янгол Східних воріт.
Весь загін чекає на тебе.
Азірафаель.
Азірафаель... Знайоме ім'я.
Стривай.
Азірафаель.
Тобі видали...
Полум'яний меч, знаю. Я не винен.
У неї був поганий день.
Тобі видали тіло. Де воно?
Боюся, я не підготувався
до телепортування.
І тіло... розпалося.
Розпалося?
Йому було 6000 років.
Я всі тіла обліковую,
тоді обліковую ще раз.
А з'являєшся ти,
спізнюєшся на Армагеддон,
без полум'яного меча
та ще й без тіла, ти, жалюгідна подобо янгола!
Мабуть, так і є.
Тобто...
я не маю наміру воювати.
Не будь боягузом!
Негайно на позицію,
і я не згадуватиму про тіло, яке ти загубив.
За меч заплатиш із небесної зарплатні.
Я мав важливу справу.
Негайно поверніть мене.
Без тіла?
Це смішно.
- Правда? - Аякже.
Що робитимеш? Вселишся в когось?
Демони так роблять.
Ти не демон. Ти янгол.
Що ти...
Куди зібрався?
Як цим керувати?
- Що ж. - Ану відійди!
Розберуся...
у процесі.
А ви чого витріщилися?
Не знаєте, що йде війна?
Мої друзі вже в дорозі, незабаром весь світ буде наш.
Ми позбудемося всієї дурні й почнемо з початку.
Класно буде.
Скажіть щось.
Ви мусите щось сказати.
Я наказую вам говорити!
Припиніть плакати. Це весело.
Нам весело. Це найкращий день з усіх.
Ви мусите усміхатися! Я вас змушу!
Усміхайтеся!
Це було...
Тобто...
це було...
Знаєш, це був...
Це мій перший раз.
А так і не скажеш.
Оскільки скоро кінець світу,
може, повторимо?
Немає часу.
Агнеса сказала, що це було раз.
Не може бути.
Клята... Вона не могла це передбачити.
«Уперед, хлопче. Хай буде з тобою удача.
Анафемо, нащадку,
на вроду буде гарний і матиме сильне чоловіче...»
- О Господи. - Одягайся.
То ми знайдемо Адама, а тоді...
зупинимо його?
Я вже не впевнена.
Агнеса не каже його зупиняти.
Бо якщо і є картка з інструкціями,
я не знаю, котра.
Тобто «Агнеса не каже зупиняти»?
Ти ніколи не робиш по-своєму?
Щоб побачити, що буде?
Ні, якщо йдеться про важливе.
У нас є десь година, поки не стало запізно.
Я не марнуватиму ні секунди, тож ходімо.
Не дозволяй 400-літній відьмі наказувати тобі.
Я все життя хочу зрозуміти,
чого Агнеса від мене хотіла.
Вона мене не підводила.
Іноді я її підводжу.
Ще одну.
Я не хотів бути демоном.
Я займався своїми справами, коли...
дивіться, це Люцифер з хлопцями.
Їжа останнім часом була нікудишня.
По обіді я був вільний.
І ось я вже стрибаю зі швидкістю світла
в басейн із розпеченою сіркою.
Азірафаелю?
- Ти тут? - Хороше запитання.
Не впевнений. Я ще такого не робив.
- Ти мене чуєш? - Звісно, чую.
Боюся, я наламав дров.
Ти не на Альфа Центаврі?
Ні, передумав.
Дещо сталося.
Я втратив друга.
Дуже шкода.
У моїй книгарні є книга, яку ти мусиш дістати.
Твоєї книгарні більше нема.
Мені дуже шкода. Вона згоріла.
Уся?
Так. Що за книга?
Та, яку залишила панна з велосипедом.
- «Ґрунтовні пророцтва...» - Агнеси Оглашенної!
- Так, я її забрав! - Вона в тебе?
- Сувенір! - Відкрий. Я зробив нотатки.
Усе там. Ім'я хлопця, адреса.
Усе решта. Я все розгадав.
Де б ти не був, я прийду. Ти де?
Ніде, поки що.
Я втратив тіло.
Ти мусиш поїхати на авіабазу Тадфілда.
Чому?
Кінець світу. Там усе станеться.
І досить скоро. Я теж туди прямую.
Треба лише знайти тіло.
- Це важче, ніж здається. - Я не поїду.
Потрібне тіло.
От би твоє взяти.
Янгол, демон...
- Ми б вибухнули. - Так.
До зустрічі в Тадфілді.
Але бігом, ноги в руки.
- Що? - Тадфілд... Авіабаза.
Я чув. Я перепитав про ноги.
Заходьте, шукачі мудрості.
Лише якщо ви готові підняти завісу
й отримати мудрість тих, хто вже відійшов.
Ми прийшли черпнути вашої мудрості, мадам Трейсі.
Хороша погода для сеансу.
Це ви змусили духів влаштувати таку погоду?
Ні, дорогенька.
Вони чекають на нас.
Наш Рон і духи, вони чекають.
І ми чекаємо, що вони нам скажуть
після того, як зробимо внески.
Азірафаель мав знайти тіло, щоб вселитися.
А чотири вершники мали зібратися для останнього заїзду.
Мета візиту у Велику Британію?
Їду туди, де почнеться кінець світу.
Звучить весело.
Чотири чашки чаю. Одна чорного.
І бутерброд із сиром.
Сідайте, я принесу.
Вас четверо?
Буде. Я чекаю на друзів.
Краще перечекайте тут.
Надворі пекло.
Ні. Ще ні.
Війна.
Давно не бачилися.
Голод.
Дивно, що ми отак збираємося.
Дивно?
Ми тисячі років
чекали великого дня, і він настав.
Ми в'їдемо в грозу.
Не знаєте, нам далеко їхати?
Кілометрів 160.
Я думала, що далі.
Рух неважливий, прибуття має значення.
Він уже є?
Коли ти прийшов?
Я завжди був тут.
Твій чай охолов, Повелителю.
Давно не бачилися.
Але нам час їхати.
Так. Нам час їхати.
Вона проходить.
Не лякайтеся.
Вона стає містком на той світ.
Духовний провідник от-от прибуде.
Ти тут, мій провіднику?
Божечки...
це я.
Маленька Коллін О'Лірі.
Коллін померла в Дубліні в 1746 році, їй було дев'ять.
Але вона була медіумом.
Коллін. Привіт, люба.
Мій Рон з тобою?
Я стільки мушу йому розказати.
Коллін хоче знати,
чи є тут хто на ім'я пан Скроґґі?
Власне, це я.
Так. Коллін хоче знати,
чи ви знаєте декого на ім'я...
- Джон. - Ні.
- А може, Джим. - Ні.
- Том? - Ні.
- Стів? - Ні.
- Дейв? - Я знав Дейва з Гемел-Гемпстеда.
Так! Це він і каже. Він каже Гемел-Гемпстед.
Він хоче, щоб ви знали, що йому добре по той бік.
Я вчора бачив, як він вигулював пса й був цілком здоровий.
Люди помирають раптово. Як моя мама.
Твоя мама може зачекати своєї черги, Джуліє Петлі.
Я ходжу сюди сім років. Маю право бути першою.
Скажи моєму Рону...
- Це Рон? - Ні, це щось справжнє.
- Це ти, Роне? - Рон?
Не Рон. Аж ніяк.
Мені потрібен Рон Ормород.
Він низький із лисиною.
Можете його покликати?
Так, тут є один дух,
який відповідає опису, що пробує привернути нашу увагу.
Дуже добре.
Я дам вам можливість поговорити, але недовго.
Я намагаюся запобігти Апокаліпсису.
Авжеж.
Світло Місяця вам личить...
Привіт, Брендо.
Роне?
Що...
Ти говориш...
як ти.
Я і є я, Брендо.
Тут холодно.
Отже, у минулі вихідні я була на весіллі нашої Крістал.
Це старша нашої Трейсі.
І там подавали корейську їжу.
Я розумію жарти, як і всі інші.
- Брендо! - Я підходжу до суті.
Я тримаю кімчі й питаю:
«Що мені з цим робити?»
І тоді, навіть без тіні сорому...
- Брендо! - Так, Роне?
Ти не давала мені нагоди
сказати бодай слово, коли ми були одружені.
А тепер я мертвий.
Я хочу сказати тобі лише одне.
Ти ніколи так зі мною не говорив.
Роне, у тебе хворе серце.
У мене більше немає серця!
- І, Брендо. - Що, Роне?
Замовкни!
Як зворушливо.
Так... приємно познайомитися.
Геть.
Вистава скінчилася.
Треба рятувати світ. Годі дурниць.
Це було захопливо.
Як приємно.
1 ГОДИНА 43 ХВИЛИНИ ДО КІНЦЯ СВІТУ
Кроулі застряг у заторі,
пробуючи виїхати з Лондона, щоб знайти Адама.
Це офіційно
найбільший затор в історії Англії.
Чому?
Те, що ти зробив з трасою М-25, — прояв демонічного генія.
О ні.
Затор спричинили проблеми на М-25,
кільцевій Лондона.
Кроулі доклався до проєктування М-25
ще в 1970-і.
Завдяки трьом атакам хакерів,
хабарам
і переміщенню знаків по полю
кільцева дорога Лондона М-25, яка мала мати такий вигляд,
буде, коли відкриється у 1986 році,
мати ось такий вигляд.
Обриси нагадуватимуть жахливий знак Одегра
мовою темних жерців стародавнього Му.
«Одегра» означає «Слава Великому Звіру, пожирачу світів».
Я почую овації?
Коли її збудують, мільйони автомобілістів не раз скаржитимуться,
вони будуть наче вода на молитовному колесі,
що утворює безкінечний туман низькопробного зла,
який охопить весь Лондон.
Так, князю Гастуре?
Що таке комп'ютер?
То що нам робити?
Зважаючи на обставини,
нам обом доведеться проявити гнучкість.
Прибери від неї руки...
- Де він? - Хто?
Якийсь південний гомик. Я чув, як він робив хтиві пропозиції.
Не просто південний гомик, сержанте.
А той самий південний гомик.
Демоне!
Ти знаєш, що це?
Чотири пальці, один великий.
Забирайся з голови цієї доброї жінки, поки я не відіслав тебе на той світ.
У тому й проблема, пане Шедвелл.
Той світ
ось-ось настане.
Пан Азірафаель саме мені пояснював.
Випийте чашечку чаю
і вислухайте його.
Поки Адам набирав сили,
світ вітав його так, як не очікував навіть Кроулі.
Я більше не витримаю.
А якщо машини рушать?
Це М-25.
Не можна піти в туалет посеред дороги.
Можна, і я піду.
Слава Великому Звіру.
Що-що, Горасе?
Слава Великому Звіру, пожирачу світів.
Слава Великому Звіру, пожирачу світів...
Несподівано М-25 перетворилася
на магічне палаюче кільце, що оточило Лондон.
Ніхто не міг ані зайти, ані вийти.
Кроулі її збудував, і тепер Кроулі був у пастці.
Так. М-25 тепер непрохідне кільце пекельного вогню,
і в цьому винен я.
Ну ж бо, Тадфілде.
Автомобілістам рекомендовано уникати М-25, кільцевої дороги Лондона,
бо, за словами речника міністерства транспорту:
«Вона горить чи щось таке».
Що це взагалі означає?
Я знаю, де Антихрист.
- Пане Біґґс... - Так?
Я телефоную з приводу аварії
за вашої участі, яка сталася не з вашої вини.
Дідько.
ВИТЯГЛИ З ВАННИ! ЛАЄТЬСЯ!
ОГЛЯД ВИКЛИКУ ІМ'Я: ПАН БЛОР
- Алло? - Пані Блор?
Що таке?
Я дзвоню з приводу аварії, до якої ви були причетні.
Ви маєте право на компенсацію.
Заради бога.
ЩЕ ОДИН ЗДУВСЯ!
ІМ'Я: АНТОНІЙ КОУЛІ
Так?
Вітаю, пане Коулі.
Ми телефонуємо з приводу аварії.
Це була не аварія, Лізо. І це не Кроулі.
Звідки ви знаєте моє ім'я?
Я багато чого знаю, Лізо.
Я маю бути тобі вдячний за звільнення.
Я маю подякувати тобі й зустрітися з твоїми друзями.
Я кладу слухавку.
Надто пізно.
Мені це було треба.
Так.
То Антихрист існує?
Антихрист живий і зараз на Землі, сержанте.
Він несе Армагеддон.
Упевнений, ви розумієте, що свідома людина
не мала б ігнорувати неминучу катастрофу світу.
- Ні. - Я правду кажу?
- Так. - Слухайте.
Антихриста слід убити.
І це зробите… ви.
Ну, не знаю.
Армія відьмоловів убиває лише відьом.
І, певно, багато вбили.
Це було давно.
А скільки в того вашого Антихриста сосків?
Безліч.
Море сосків.
Усюди самі соски.
Тоді я згоден.
Сержанте, яка зброя у вас є?
Ось.
А щось вагоміше?
Є шпильки...
і громова пушка полковника відьмолова Далримпла.
- Можна зарядити срібними кулями. - Це для вовкулак.
- Часник? - Вампіри.
Цегла?
Підійде.
Має ж бути спосіб його перетнути.
Дороги у вогні. Ти це передбачила, Агнесо?
Чому немає покажчика?
Ти не виберешся з Лондона.
Ніхто не втече.
Гастуре. Як тобі було в голосовій пошті?
Смішно. Жартуй-жартуй, Кроулі.
Тобі нема куди бігти.
А ти не маєш готуватися до битви?
Пекло не забуде.
Пекло не пробачить.
Ти знаєш, де справжній Антихрист?
Ти до нього не доберешся.
Тобі кінець.
Думаєш, потрапиш на той бік?
Тобі нема куди йти.
Зараз дізнаємося.
Що... Чому ти їдеш?
Це... Зупинися.
Знаєш, що мені до вподоби в часі?
Що кожен наступний день віддаляє нас від 14-го століття.
Я не любив 14-го століття.
- Ти, мабуть, любив. - Так.
Тоді не було автомобілів.
Милі розумні люди винайшли автомобілі,
автостради й двірники.
- Треба віддати належне. - Так.
Зупинися. Це кінець.
Ти приречений! Чуєш мене, Кроулі?
Ти приречений. Що б не сталося. Приречений!
Бачиш? Цей день стає все кращим.
Зупинися! Ти позбавиш нас тіл!
- Це не смішно! - Облиш!
Якщо маєш умерти, то вмирай стильно!
Ненавиджу тебе!
Ти — мій автомобіль.
Я купив тебе новим. Ти не згориш.
Навіть не думай.
Кроулі мав те, чого не мали інші демони,
особливо Гастур. Уяву.
Зараз він уявляв, що з ним усе гаразд,
а тонна палаючого металу, гуми й шкіри —
це автомобіль на ходу.
Він почав подорож на «Бентлі»
і хай там що, він її на «Бентлі» й закінчить.
Фахівці вже їдуть.
А поки що ніхто не виїде з Лондона.
Ти впевнений?
Що за...
Це не наша проблема.
Він нам махав.
Вибачте, що змусив мовчати,
але ви знову зможете говорити,
і ми пограємо в гру.
Познайомимося з моїми новими друзями.
Вони вам сподобаються.
Прийдіть до мене!
Ми досі можемо бути друзями.
Коли люди зникнуть, ви правитимете рештками світу.
Венслі, тобі буде Америка.
Пеппер, тобі Азія і Росія.
Браяне, тобі Європа й Африка.
І Песе, тобі Австралія.
Ми правитимемо світом.
А ти, Адаме?
Що?
Де будеш ти?
Я буду тут, як завжди.
Сам?
Я не хочу нікуди йти.
Це й наш ліс Хоґбек.
Ми не хочемо в Америку чи Азію.
Робитимете, що накажу.
Інакше що?
Ти вже відібрав у нас роти, знерухомив.
Ми не можемо піти.
Він може нас убити.
Так, можеш убити.
Ви можете рухатися.
Можете йти куди завгодно. Бачите? Мені байдуже.
- Бувай, Адаме. - Бувай, Адаме.
Власне, так. Бувай, Адаме.
Тобто «бувай»?
Не переслідуй нас.
Я не переслідую.
Ми вже не твої друзі. Ти нам не подобаєшся.
Мені байдуже.
Песе, повернись.
Песе!
Нехай ідуть. У тебе є світ.
У тебе є влада. У тебе є слава.
Нехай ідуть.
Віддайте мені пса!
Він не твій пес. Він сам по собі.
Ти йому вже не подобаєшся.
Ти дуже страшний, і ти не наш друг.
Ти нікому не друг. Ти хочеш усе спалити. Чому?
Бо дорослі все зіпсували?
Це причина все виправити, а не нищити.
Поверніться. Прошу.
Ану, маленький. Привіт, Адаме.
Вибачте.
Я був...
Я був сам не свій.
Тепер усе добре.
Адаме, що ти накоїв?
Я не знаю.
Що б я не почав, ми маємо це зупинити.
Потрібні велосипеди.
Зустрінемося за п'ять хвилин.
Куди ми поїдемо?
Адаме.
Адаме, куди ми поїдемо на велосипедах?
Кінець світу. Неподалік.
- Зрозумів. - Правда?
Якщо Агнеса каже, що робити, і ми маємо це зробити,
ти мусиш узяти будь-яку картку.
«Як небеса стануть багряними...»
Це вона вгадала.
«…ви обоє станете між життям
і війною, де залізний птах уже не сідає».
Бачиш?
Це може бути про нас.
«Залізний птах уже не сідає».
Залізний птах. Мабуть, літак.
Де не сідає?
За містом є американська авіабаза.
Там літаки вже не приземляються.
Я знаю хлопців, які там працюють.
Але чого нам туди їхати?
Там самі лише телекомунікаційні пристрої.
Комп'ютери.
Нічого вибухового.
Боже мій.
Люба пані, мені здається,
що пішки було б швидше.
Потрібне диво, щоб розігнатися понад 15 км на годину.
Диво. Авжеж.
Тримайтеся надзвичайно міцно, пане Шедвелл,
будьте люб'язні.
Не дивіться вниз, пане Шедвелл.
Уперед!
Боюся, ми заблукали.
Мабуть, вітер повалив вказівник.
Ми шукаємо авіабазу.
Другий поворот праворуч. Не зовсім праворуч.
Їдьте ліворуч, але зрештою
ви опинитеся праворуч.
Там є вказівник «Поррітс Лейн».
Ви в'їдете в селище й проїдете «Булл енд Фіддл»,
не пропустите.
Не зрозумів.
Я зрозумів. Поїхали.
«Великий ясен упаде за орлиним гніздом».
Це все.
Моя сім'я вважала, що це щось, пов'язане
з революцією в Росії.
Такі місця охороняють серйозні люди
з великою зброєю.
І якщо нас не застрелять,
ми проведемо останні хвилини
в маленькій камері без вікон...
Здається, ти перехвилювався.
Ні. Я дуже спокійно переживаю,
що мене можуть застрелити, посадити в камеру,
потім катувати й знову застрелити.
Не хвилюйся, Агнеса б попередила,
якби тебе застрелили.
НЕ ФОТОГРАФУВАТИ
ВЛАСНІСТЬ ВПС США
ВПС США АВІАБАЗА
НІЛ ҐЕЙМАН «АМЕРИКАНСЬКІ БОГИ»
Приїхали.
І це все? Я думала, буде більш вражаюче.
Тисячі років очікування, щоб проїхати 160 кілометрів.
Якщо Армагеддон десь є, то він є скрізь.
Давайте повалимо мури.
Ні. Ми увійдемо, виконаємо роботу й вийдемо.
Географія нематеріальна.
Несподівана перевірка.
Мене не інформували про несподівану перевірку, пане.
Тоді вона б не була несподівана.
Можна...
Можна глянути ваші посвідчення?
Дуже добре.
Не доповідайте про нас, офіцере.
Це має бути несподіванка.
«Великий ясен упаде за орлиним гніздом».
Вона мала рацію.
Молодець, Діку Терпіне.
Називаєш машину «Дік Терпін»?
Так.
І маєш надію, що колись хтось спитає, чому.
Можливо.
Ясно.
Не може бути все так легко.
Тут мають бути охоронці й камери.
Куди ми йдемо?
Туди.
Звідки ти знаєш?
Бо все в моєму житті,
усе, що написала Агнеса в книзі 400 років тому,
усе веде мене сюди.
Тепер. З тобою.
Я знаю.
- Як ми їх зупинимо? - Ходімо.
Тупо називати це військовою базою.
Я була там, у них нема навіть пістолетів.
Тільки багато радіоприймачів і супутникових антен.
Так, лише кнопки й циферблати.
Дурня.
Що твої нові друзі там робитимуть?
Може, увійдуть у всесвітню військову мережу,
накажуть комп'ютерам
активувати всі системи й почати війну.
Це буде дуже складно.
Не дуже. Не для них.
31 ХВИЛИНА ДО КІНЦЯ СВІТУ
Агов, зупиніться!
Я сказав зупинитися!
Адаме Янгу, я знав, що це ти.
І решта. Батьки знають, де ви швендяєте?
Немає закону, який би забороняв швендяти.
Нікого не саджають у тюрму, бо він швендяв.
І куди ви прямуєте цього вечора?
Не показуй мені язика, юна леді,
інакше скажу твоїй мамі.
- Їдемо на авіабазу. - Якщо ви не проти.
Ми не поїдемо, якщо ви проти.
Адаме Янгу, не думай, що я не поговорю з твоїм татом.
Передайте мені викрутку.
Хто ви, в біса?
Я ані біс, ані янгол.
Що такого особливого в цьому місці?
Це засекречений комунікаційний центр.
Центр зв'язку.
З ним і воювати не треба.
- Усе зроблять машини. - Крім смерті.
Коли йдетеся про таке, машини ніколи не замінять людей.
Я це відчуваю.
Ще п'ять хвилин — і світ порине у війну.
А коли почнеться війна, настане голод...
тоді забруднення.
Ми в ділі.
Вони беруть під контроль електрику, усю.
І під їхнім керівництвом вона оживає.
Плавляться перемикачі, вимикаються вимикачі.
Вони вимикають світло.
Контролюють усе.
Що ж, до роботи.
ПІВНІЧНА ДАКОТА США
- Боєголовки активовані. - Якого фіга?
Ти сказав «якого фіга»?
Набери кіберкомандування. Щось сталося.
Почалося.
Ядерні коди активовано.
Почався фінальний відлік.
Меч піднятий
і готовий завдати удару.
АТОМНИЙ ПІДВОДНИЙ ЧОВЕН ПІВНІЧНА АТЛАНТИКА
Що відбувається?
Повідомлення з Кремля. Ми в стані війни!
- З ким? - А ви як гадаєте?
- З Україною? - Не вгадав...
- Узбекистан? - З усіма!
За п'ять хвилин усі ракети будуть у повітрі.
Це не лише ядерна катастрофа, а й хімічна.
Мої улюблені хімічні резерви.
Кажіть, що хочете:
плутоній може приносити горе тисячі років,
але миш'як вічний.
Війна, забруднення, а тоді зима.
Люблю зиму. Так холодно.
Так чисто. Так голодно.
Вибачте, що турбую.
Але, здається, я заблукав.
Де авіабаза Тадфілда?
Іноді важко висловитися.
Що Р. П. Тайлер насправді хоче сказати...
У вас машина горить.
Але він не може. Цей чоловік сам би мав знати.
Може, це якийсь розіграш?
Тож він каже...
Може, ви не там звернули.
Вказівник здуло.
Легко помилитися.
Другий поворот праворуч.
Хоч насправді він хоче сказати...
Чоловіче, у вас машина горить, а ви досі в ній,
та й, відверто кажучи, вона не придатна для їзди.
Зрозумів. Чудово.
- Молодий чоловіче? - Що?
Дивна погода для цієї пори року.
Боюся, я не помітив.
Може, тому, що ваша дурна машина горить!
17 ХВ. ДО КІНЦЯ СВІТУ
Бачиш цей палець, хлопче?
Він може відіслати тебе до творця.
Нам дуже треба поговорити з вашим керівником.
Він каже правду. Я б знала, якби ні.
Припиніть перебивати. Я намагаюся...
Я хотіла сказати добре слово...
Так, я розумію, але ви повинні...
Можете помовчати? Обоє.
Пані, з усією повагою, попрошу...
Такої вистави на сучасному автомобілі не втнеш.
- Кроулі? - Азірафаелю! Ти знайшов, з ким їхати.
Гарна сукня. Личить.
Цей юнак нас не впускає.
Залиш це мені.
Військова людино,
мій друг і я подолали довгий шлях...
Хто з вас це зробив?
У цих дітей великі проблеми.
І у вас теж. Не рухайтеся!
Що посієш, те й пожнеш.
Більше ніяких посівів.
Зворотний відлік запущено.
Наш владика, наш господар.
Наш друг. Він — усе, чого ми чекали.
Коли він приїде сюди,
ми станемо одним цілим.
Адам не знав, що станеться далі,
але він знав, що мав зробити.
Які вони на вигляд?
Не знаю.
Вони дорослі?
- Якого біса ви тут робите, діти? - Усе гаразд.
Малий, ви на військовому об'єкті.
Вам усім треба поспати.
Усім солдатам.
Я тут!
Він тут.
Усе скінчиться зараз.
Час вийшов.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин
Творчий керівник Владислава Бурмістрова