𝄇 Downloaded From BollyFlix 𝄇
ÎNAINTEA ÎNCEPUTULUI
Scuză-mă!
Hei!
Da? Tu m-ai strigat?
Salut! Da.
Poți să-l ții, te rog, cât îl pornesc?
Care-i partea de sus?
Doar așa, ține-l ferm! Bun.
- Ești gata? - Pentru ce?
Asta e! Minunat!
- Mulțumesc. Poți să-l lași jos acum. - Bine.
- Asta e tot? - Nu. Doar am amorsat motorul.
Asta e partea distractivă.
Aștept momentul ăsta de...
Ei bine, dintotdeauna.
Salutare! Eu sunt Aziraphale.
Încântat de cunoștință! Bun, începem!
Să fie materie, să fie gravitație, să fie totul de la paginile
11 până la 3.000.602, inclusiv.
Ar trebui să se întâmple ceva?
Scuze, da.
Știam că am uitat un detaliu.
Să fie lumină!
Dumnezeule mare!
Uită-te la tine! Este frumos!
Ai făcut singur toate astea?
Păi, mai mult sau mai puțin.
N-am fost designerul conceptului original,
dar am lucrat îndeaproape la el cu cei de Sus.
- E foarte drăguță. - Mulțumesc.
Și consider că ai făcut o treabă excelentă.
- Deci, pentru ce este? - Adică?
Ei bine, ce anume face toată asta?
Păi, ce nu face frumusețea asta?
Practic, este o fabrică de stele.
Tot praful și gazul pe care le vezi
formează aproximativ 5.000 de stele noi și protoplanete.
Majoritatea stelelor universului au vechime,
dar astea abia acum își încep drumul.
Câteva milioane de ani ca să se coacă
și apoi răsar stele peste tot.
Ce drăguț!
Știi că momentan se aude de Sus
că o să oprim din nou toate astea
în aproximativ 6.000 de ani.
Dar asta e o nimica toată.
Ce rost are să creezi un univers infinit
cu trilioane de sisteme stelare,
dacă o să-l lași să funcționeze doar câteva mii de ani?
Nici nu se încălzește motorul până atunci.
Rostul...
Ei bine, ai auzit de Pământ.
Nu-mi sună cunoscut.
Planeta albastru-verzuie?
O să fie pe acolo, pe undeva, când o să se așeze cvadrantul acela.
Ei bine, acolo vor fi „oamenii”
pe care îi proiectăm în momentul de față.
Am văzut planurile.
Da. O să începem cu o pereche reproducătoare
și, într-o clipită, o să fie o puzderie de oameni.
O să se înmulțească precum... Ei bine, precum oamenii.
Am impresia că stelele și...
- Da, o numim nebuloasă. - Corect.
Ele există doar ca oamenii
să se poată uita pe cerul nopții
și să se minuneze de vastitatea infinită
a creației Celui Atotputernic.
Dar asta e o idioțenie!
Totuși, e universul. Nu e doar un tapet aspectuos.
Milioane de galaxii, trilioane de stele, o sumedenie de orice.
Nu-s doar pentru plăcerea ochiului.
Marea parte nici n-o să fie vizibilă de pe Pământ.
De ce nu punem Pământul în mijlocul universului, să aibă priveliște mai bună?
Nu e datoria noastră să-L sfătuim pe Atotputernicul cu detaliile creației.
Atunci, a cui datorie este? Adică...
Cineva trebuie să spună: „Uite, șefu', asta e o idee absolut groaznică.”
Bănuiesc că ăsta ar fi considerat un comportament inadecvat.
Presupun că nimeni nu m-ar opri să pun câteva idei la cutia de sugestii.
Nu cred că Atotputernicul a creat o cutie de sugestii.
Și, în plus, nu cred că se cuvine ca noi să începem să sugerăm
că ar trebui să fie o cutie de sugestii.
Dacă aș domni eu peste toate, mi-ar plăcea dacă mi s-ar pune întrebări.
Puncte de vedere proaspete.
Nu poți să creezi un univers,
să-l lași câteva mii de ani și apoi să-l oprești.
Îmi place partea roz-albăstruie din colțul nebuloasei.
Da, e foarte...
Dar, uite, ia aminte la mine...
Nu mi-ar plăcea să intri în belele.
Mulțumesc pentru ajutor. Și pentru sfat. Nu mi-aș face griji, totuși.
În ce belele pot intra dacă pun câteva întrebări?
CAPITOLUL 1: SOSIREA
SEMNE BUNE
LONDRA
ÎN PREZENT
ÎNCHIS
„Dragă domnule Fell,
„trebuie să vorbesc ceva cu dvs.
„și este o mare ugrență.”
Urgență.
„Cu stimă, Maggie.”
Bună, Maggie!
Am primit biletul tău.
M-am gândit că... Ei bine, ultimii ani au fost dificili
cu toate carantinele și comenzile online care nu mai veneau,
și aș putea pleca de aici în două săptămâni.
Pleci de aici?
De ce? Nu-ți mai place?
Dle Fell, ador magazinul acesta.
Îl ador de când eram în leagăn.
Dar știu că am rămas în urmă cu chiria.
Atunci, e numai vina mea pentru că n-am colectat chiria.
Bun. Acum, parcă ai spus că-mi aduci
niște discuri ale lui Shostakovich.
Nu pot plăti chiria.
Îmi pare atât de rău! Pot să eliberez săptămâna viitoare.
Trebuie doar să împachetez totul.
Maggie, dacă ai pleca de aici, eu de unde mi-aș mai lua discurile?
E mai greu să găsesc discuri cu 78 de rotații pe minut decât cu 33.
Sincer, nu aș ști de unde să încep.
Nu am banii.
Maggie...
Ce-ar fi să iau pur și simplu discurile cu Shostakovich
fără să plătesc pentru ele și suntem chit?
Îți datorez mii de lire pentru chirie.
Aceste discuri te-ar costa 8 lire.
8,75 lire.
Nu mă poți scuti de opt luni de chirie.
Ba pot. Sunt foarte bun la iertare.
E unul dintre lucrurile mele preferate. Acum ți-ai plătit chiria.
Am făcut rost de muzică. Și știu exact
ce fac în următoarele 21 de minute.
Clarinetul produce muzică foarte frumoasă.
Poftim?
Clarinetul.
Produce muzică foarte frumoasă.
Ai greșit banca.
Vrei să vorbești cu șeful sectorului azer. E acolo.
Ți-am adus corespondența.
Ceva interesant?
Facturi, în mare parte.
Nu înțeleg de ce nu ți le trimit către mașina ta.
- Trimite-le la biroul financiar din Iad! - Le-am trimis.
Au spus că nu acceptă semnătura mea în locul alei tale.
Nu le da pâine, idiotule!
- Rațele n-ar trebui hrănite cu pâine. - Atunci, cu ce?
- Oare știu? - Rațele?
Cei de Jos.
Știu că ai luat legătura cu mine?
Crowley, acum sunt reprezentanta Iadului la Londra.
- Iadului nu-i pasă cum se rezolvă treaba. - Da, țin minte.
Nu le pasă decât să fie rezolvată de cineva.
Te întrebi vreodată ce rost are?
Ce vrei să spui?
Ce rost are totul?
Raiul, iadul, demonii, îngerii...
Totul e degeaba.
- A fost dintotdeauna atât de ușor? - Ușor?
Tot fac planuri pentru lovituri strategice complicate
pentru a răspândi suferință și panică printre oameni,
și, imediat cum sunt pe punctul de a înfăptui una,
vin ei cu ceva
mult mai rău decât orice idee aș fi avut eu.
Da. Mereu a fost atât de ușor.
Se întâmplă ceva de care ar trebui să știu?
Încă ești persona non grata.
Beelzebut le-a înjumătățit rațiile unor demoni mai neînsemnați
și s-a întâmplat ceva.
Unde?
Acolo... Sus.
Ceva important?
Nu știu. Tocmai am aflat un zvon
că se întâmplă ceva acolo Sus.
Dacă auzi ceva
de la contactul tău de la librărie, mă anunți?
Nu, ei nu mai vorbesc cu el.
Dacă aflu ceva ce ai putea găsi folositor,
o să-ți spun, și, în schimb,
o să-mi spui și tu ce vreau să știu.
Ai ceva pentru mine?
Mazăre congelată.
Poftim?
Cu asta hrănești rațele. Cu mazăre congelată.
O adoră și le și face bine.
Bună!
Vezi ceva ce-ți place?
Păi... Da. Cafea!
Ca de obicei? Nu-mi spune! E aici. Latte degresat.
Ți-ai amintit.
Zăbovesc mulți oameni în mintea asta, și multe cafele,
dar îmi amintesc doar de clienții fideli.
Corect, da. Eu fac parte dintre ei.
Lucrezi la magazinul de discuri?
Nu știu cine mai cumpără discuri în vremurile astea.
Măi să fie!
- Ce e? - Uite!
Măi să fie!
Salutare!
- Ce... - Ce caut aici?
Da.
Deci, ce cauți aici?
Nu știu, de aceea am întrebat.
- Nu știi? - Nu, dar mi-ar plăcea să aflu.
De asemenea, ar fi grozav să știu unde este „aici”.
Și cine ești tu și cine sunt eu.
Și de ce ești dezbrăcat.
Cine spune că sunt dezbrăcat?
„Cine...” Pot să văd că ești dezbrăcat.
Ei, ca să vezi!
- Pot să intru? - Nu.
Bine.
Doar... Intră odată!
- Nu e ceva ce vezi în fiecare zi. - Nu.
E probabil un nou serviciu de livrări. „Stripper la pachet”.
- Tocmai ai inventat asta. - Da.
Eu sunt Maggie. Administrez magazinul de discuri.
Știu cine ești. Ești latte-ul degresat.
Eu sunt Nina.
Nu spun că iadul e complice în asta. Nu spun că e cineva complice.
Spun că, dacă se descoperă că îl ajută cineva,
- ... vom aplica sancțiuni extreme. - Sancțiuni extreme?
Da.
- Cartea vieții. - Mă ocup.
Apreciez.
Se numește ciocolată caldă. Se bea.
Deci nu știi cine ești.
Da.
Sunt eu. Doar că nu știu cine este „eu”.
- Înțeleg. - Dar tu mă știi.
- M-ai recunoscut. - Eu...
știu pe cineva care arată ca tine.
Probabil că pe mine, atunci.
Cred că e printre principalele moduri să-ți dai seama.
Dar tu nu mă recunoști.
Nu, scuze.
Atunci, de ce ai venit la magazinul meu?
Nu știu. Pur și simplu m-am gândit că ar trebui.
Știi senzația aia când nu știi absolut nimic
și, totuși, ești extrem de sigur că totul ar fi mai bine
dacă ai fi lângă o anumită persoană?
Nu. Cu siguranță, nu.
Habar nu am cum e senzația aia.
Ce te face să spui asta?
Cred că e creierul meu.
Dar nu sunt sigur.
Oricum, am simțit că, dacă vin aici,
nu o să pățesc acel ceva groaznic.
„Acel ceva groaznic”?
Asta e... E uimitoare!
- Ce este acel ceva groaznic? - Are un efect aici
și alt efect aici. Ambele sunt complet diferite.
- Dar sunt amândouă atât de bune! - Te rog, spune-mi despre
- ... acel ceva groaznic. - Poftim? Nu știu.
Știu că este incredibil de îngrozitor,
și că de aceea a trebuit să vin aici ca să-ți dau chestia.
Ce?
Acum are un efect aici.
Frate, ăsta-i cel mai bun!
Ce chestie?
Ce chestie trebuie să-mi dai?
Pare că nu am nimic la mine. Crezi că e important?
Păi, tu...
Tocmai ai spus
că e singurul mod de a preveni un lucru groaznic.
Serios? Ce?
Nu știu!
Atunci, presupun că o să fie bine.
Majoritatea lucrurilor ies bine, într-un final.
De exemplu, odată începuse să mi se facă frig.
Acum am păturica asta mișto.
Și, altă dată,
mă dureau brațele
fiindcă a trebuit să car cutia pentru cineva.
Acum nu mai simt nimic.
Cutia.
POZIȚIONARE ÎN SUS
Numai pliante...
- Da. - Mai trebuie să știi ceva.
Reguli ale demonilor pe Pământ.
Ori suni la telefon și vorbești,
ori apari misterios. Nu le face pe ambele!
- De ce nu? - Crede-mă!
Bine.
Au mai apărut ceva informații despre operațiunile de la etajele superioare.
Ceea ce se întâmplă are legătură cu Gabriel.
Îngâmfarea sa regală are probleme. Ce trist!
Da? De ce?
Sarcasm. Îl exersăm data viitoare.
Asta e tot?
Nu conține nimic.
Ce mi-ai adus?
Ești amuzant. Te iubesc.
Mulțumesc. Eu...
Ai spus că îmi aduci ceva.
Da?
- Atunci, ți-am adus. - Gabriel! Uite, te rog...
Încearcă să fii atent!
De ce ai adus cutia aici?
Ce este „Gabriel”?
Tu ești!
Cel puțin așa cred.
Gabriel. Tare! Îmi place.
Gabriel.
Deși... De fapt, nu.
Nu, dacă întreabă cineva, nu ești Gabriel.
Bine.
Atunci, ce sunt?
Păi, ești...
- Jim. - Jim. Tare! Îmi place.
Jim. Prescurtare de la Gabriel.
Nu. Prescurtare de la James.
James. Tare! Îmi place.
James. Numele lung pentru Jim. Prescurtare de la Gabriel.
Nu, uită odată de Gabriel!
O să încerc. Dar îmi e cam greu să uit lucruri.
Chiar așa? Atunci, te rog
să-mi spui ce era în cutie.
Ce cutie?
Alo! Eu sunt. Nu spune nimic!
- Mă auzi? - Pot să vorbesc acum?
Nu. Trebuie să ne întâlnim vizavi de librărie.
O să fiu în Dă-mi Cafea sau Moarte.
- Peste drum. - Două minute.
„DIN GURA LUI IES NIȘTE TORȚE APRINSE ȘI IZBUCNESC VALURI DE SCÂNTEI.” - IOV 41:19
Bun. Care e problema?
Problemă? Cine a zis de o problemă?
Tonul vocii. Ai trei motive să suni. Ești plictisit,
vrei să spui că ai făcut ceva inteligent sau e ceva în neregulă.
Asta a fost vocea de „e ceva în neregulă”.
E frumos să spui cuiva despre lucrurile bune pe care le-ai făcut.
- Acum, că nu mai dau raport raiului. - Bună!
Vă servesc cu ceva?
Ia o cană mare și pune șase doze de espresso în ea!
- Nimic altceva. - Sună distractiv.
- Te calmează? - Nu chiar.
Nina, ce ai la vânzare care să calmeze oamenii?
Prăjituri Eccles?
Niște prăjituri Eccles, te rog.
Ce face prietenul tău gol?
Nu este... Nu e...
Ei bine, cu siguranță nu mai este gol.
Ești plin de surprize, dle Fell.
- Și tu vinzi cărți? - Nici să mă omori.
El este... Crowley.
- Noi doi ne cunoaștem de mult timp. - Încântat!
Ascultă, se întâmplă ceva important în rai. Știi ceva despre asta?
Posibil, puțin.
Atunci, de ce nu mergem la magazinul tău ca să discutăm acolo?
- Pentru că e un bărbat gol acolo? - Practic, nu.
Are legătură cu motivul pentru care nu suntem în librăria ta acum?
E ceva cu care te pot ajuta?
Dle Fell, în legătură cu chiria,
vreau să spun că sunteți un înger.
Nici pe departe.
Prăjituri Eccles?
- Iar faci fapte bune, îngerule? - Nici nu se pune.
A fost un demers pur egoist.
Te-ai întors?
M-am gândit să dau o ultimă comandă la sfârșit de zi.
Păcat! Credeam că datorită personalității mele fermecătoare.
De fapt, ți-am adus ceva. Pentru că... Nina Simone.
Și numele tău este Nina.
Nu am la ce să-l ascult.
Nu... Corect. Desigur.
- Latte degresat? - Nu, că n-aș mai dormi.
Doar un ceai de plante. De mentă. Deși cel de mușețel arată bine.
Îmbătrânim.
Mai știi când petreceam toată noaptea? Acum ne culcăm la 22:00.
Eu nu mergeam la petreceri.
Dar ai fost adolescentă, nu?
Da, dar nu acel gen de adolescentă.
Scuze, n-ar fi trebuit să-ți aduc discul fără să te întreb.
A fost o zi lungă.
Trebuie să termin, să închid magazinul. Partenera mea mă așteaptă.
- Ai o parteneră. - Căreia nu-i place când întârzii.
Deci, marea decizie. Ceai de mentă sau de mușețel?
Nu aveam de gând s-o spun cu voce tare,
dar pare că se întâmplă
ceva cam ciudat cu vechii tăi camarazi.
N-o să ghicești niciodată de cine m-a întrebat Shax.
Ba cred că poate o voi face.
Haide, atunci, ghicește!
Jim?
- Cunoaștem un Jim? - Salutare!
Gabriel!
Vezi, ți-am spus eu că arăt ca un Gabriel.
- Ce face aici? - Nu știu.
- Ce s-a întâmplat cu el? - Nu știu.
- Întreabă-l! - L-am întrebat. Nici el nu știe.
Întreabă-l cum trebuie!
Ce faci
în această librărie?
Eu...
Șterg praful.
Bine, atunci.
O să fie bine. Putem să-l ducem undeva și să-l lăsăm acolo.
Unde să-l ducem?
Oriunde.
Partea crucială a planului nu este să-l ducem undeva.
Este să nu-l aducem înapoi.
Îl înghesuim în Bentley, apoi conduc până la Dartmoor și-l arunc acolo.
De ce Dartmoor?
Pentru că Dartmoor este departe și nu este aici.
Crowley, are probleme.
Atunci, ar trebui să ne îndepărtăm cât mai repede de el.
A spus că i se va întâmpla ceva groaznic.
Cu atât mai multe motive să nu fim lângă el când se întâmplă.
Eu doar...
Îngerule, el e Arhanghelul Suprem din toată Împărăția Raiului.
Fostul tău șef,
care a încercat să te arunce în focurile iadului și să te distrugă.
- Nu este prietenul nostru. - Nu cred că are prieteni cu adevărat.
- Exact. - Da, exact.
Ce anume ai vrut să spui prin „exact”? Parcă „exact-urile” noastre sunt diferite.
Ei bine, nu are prieteni, așa că are nevoie de noi.
Eu am nevoie ca el să nu se apropie de mine
și de existența prețioasă, pașnică și fragilă
pe care mi-am întemeiat-o aici.
- Credeam că am întemeiat-o pentru noi. - Și eu!
Foarte bine.
Dacă refuzi să mă ajuți, fie!
Ești liber să pleci.
Să plec?
Serios? Așa vrei să procedezi?
Nu, mi-ar plăcea să mă ajuți.
Îți cer să mă ajuți să am grijă de el.
Dar, dacă nu vrei, asta e.
Nu vreau.
Te descurci singur cu el.
Respiră adânc! Asta fac oamenii.
Numără până la zece ca să nu facă ceva prostesc.
Ce ciudat! Îl vezi pe tipul ăla? A băut șase doze de espresso. Scoate fum.
Nu e interzis prin lege.
Poate să fumeze pe stradă.
Uită-te la el, scoate fum.
Nu pot să fac asta. Sunt atât de supărat!
Zece!
Cred că omul acela a fost lovit de fulger.
- Nu, nu pot să cred! - Ce s-a întâmplat?
În cazul unei pene de curent, se activează sistemul de securitate.
Ușa asta s-a blocat automat.
O să stăm aici o vreme.
Sunt sigură că putem suna și o să ne dea drumul.
- Mi s-a descărcat telefonul. - Și mie.
Mă înțelegi greșit, Uriel. Fără îndoială, din greșeală.
Cred că te înțeleg foarte bine, Mihail.
Spui că cineva trebuie să dea ordinele,
- ... și aceea vei fi tu. - Desigur, nu se pune problema
înlocuirii Arhanghelului Suprem.
Eu sunt arhanghelul Mihail.
Tu ești arhanghelul Uriel.
Nu suntem noi la putere.
În acest moment,
Raiul nu are un Arhanghel Suprem.
Există întotdeauna un Arhanghel Suprem.
- Da? Și cine este? - Ceea ce vreau să spun este că,
în absența lui Gabriel,
îndatoririle sale trebuie să fie îndeplinite în continuare.
Cineva trebuie să dea ordinele.
Și acel cineva ești tu?
Suntem noi toți.
Conduși de mine.
Sunt ofițer de serviciu.
Beatitudinile voastre?
- Da. - Da.
Cred că ar trebui să auziți asta.
Muriel!
Bună!
Tu cine ești?
Nimeni. Adică,
tehnic, sunt Muriel, copist de ordinul 37,
dar, știți voi, un nimeni.
Deci?
Ei bine, am găsit ceva lângă liftul către Jos...
Pe podea.
Un obiect material?
În rai?
E imposibil.
Da. Știu.
HOȚUL DE CADAVRE
E, cu siguranță, un obiect pământesc.
Pot să văd asta.
Cred că s-a dus pe Pământ.
Serios?
Zău așa!
În mașina mea? Serios?
Bună, trădătorule!
Lord Beelzebut!
Presupun că te întrebi de ce te-am chemat aici.
Tu ai venit la mine!
Pe bune!
Credeam că avem...
... o înțelegere generalizată.
Nu avem.
Tot ești un trădător.
Pot să pun oricând un preț pe capul tău.
Ai o față nouă?
Chestia asta veche?
O am de veacuri bune.
Ce păcat că iadul nu ți-a apreciat niciodată talentul, Crowley!
Da? E păcat, da.
Dacă ți-aș spune că iadul e dispus să-ți ierte toate faptele?
Că suntem dispuși să te primim înapoi, fără întrebări, cu o promovare generoasă.
Nu sună ca un lucru care ți-ar ieși ție pe gură.
Așa o fi.
Arhanghelul Gabriel a dispărut.
Știm că nu este în rai. Dar nu știm unde se află.
Ce misterios!
Credem că cineva îl ascunde de noi.
E puțin probabil.
Dacă îl găsești pe Gabriel și ni-l predai, poți să ceri orice preț vrei.
Am trimis la vânătoare toată oastea iadului, și îl vom găsi,
dar tu, Crowley, știi Pământul mai bine decât oricine.
Ei bine, este un univers mare.
Sunt multe locuri unde se poate distra un arhanghel și să nu fie
văzut niciodată.
Păi, oriunde ar fi, găsește-l pe Gabriel pentru mine
și poți să ai orice-ți poftește inima aia meschină.
Ai putea fi un Duce al Iadului.
Conform cu ceea ce am auzit la o viță de vie care, evident, nu există,
cei de Sus sunt afectați rău de dispariția lui Gabriel.
Am auzit că toți cei implicați în tărășenia asta
o s-o pățească.
Cum?
Sancțiuni extreme.
Chestiile astea nu există.
Sunt doar niște lucruri cu care glumeam ca să-i speriem pe heruvimi.
Ba există. Sancțiuni extreme.
Oricine e implicat în dispariția lui Gabriel
va fi șters din Cartea Vieții.
Nu doar că vor dispărea,
nu vor fi existat niciodată.
Asta o să-i învețe o lecție bună, nu?
Deci, dacă auzi ceva, vii la mine mai întâi, da?
Nu știu nimic despre situația asta, dar sigur o să te anunț.
Nu! Nu, Aziraphale! Ce ai făcut?
Vine cineva. Arată semnul!
VĂ RUGĂM SĂ NE AJUTAȚI!
Haide!
Poate intra oricine în magazinul meu
și să ia discuri. Poate goli casa de marcat.
I-aș vedea de aici și nu i-aș putea opri.
Dacă aș avea magazinul acela,
mi-aș face griji să nu intre oamenii și să nu lase mai multe discuri în urmă.
Vrei niște vin? Am o sticlă în spate pentru urgențe.
Se încadrează.
Nu beau.
De ce nu?
Nu am vrut niciodată.
Nu-mi place gustul.
Păi, eu am nevoie să beau.
- Nu te judec. - Bine.
Deja am fost judecată destul în viață.
Când îmi pornesc telefonul,
o să am cam o sută de mesaje de la Lindsay, care e îngrijorată.
Trebuie să fie frumos să ai pe cineva acasă căreia îi pasă unde ești.
Da. Ei bine, lui Lindsay îi place să-i dau mesaj
dacă întârzii mai mult de zece minute.
E amuzant. Cumva, speram să avem o șansă să vorbim.
Și acum, iată-ne aici!
Încuiate.
Iată-ne aici, da.
La o parte!
E loc doar pentru unul singur pe banda asta și nu ești tu acela.
Nu! Nici să nu te gândești!
Așa e mai bine.
De ce vinzi discuri? Nimeni nu mai cumpără discuri.
Vezi tu, magazinul de discuri a fost deschis de străbunica mea
în anii '20.
Inițial, magazinul nostru era pe colț, lângă librăria dlui Fell.
Cred că de asta mă lasă să stau. De dragul vremurilor bune.
Pentru că bunicul lui o cunoștea pe străbunica ta?
Da.
- Vine cineva. Semnele! - El este.
Cel lovit de fulger. Șase doze de espresso.
Serios?
Greșeala mea.
Ce coincidență!
S-a oprit când se ducea încolo...
Asta e Lindsay.
AI O MULȚIME DE EXPLICAȚII DE DAT.
ÎȚI AMINTEȘTI CE AM CONVENIT DESPRE RESPECTUL RECIPROC?
UNDE DRACULUI EȘTI?
M-am întors.
Da. Pot să văd asta.
Vrei scuze de genul „am spus lucruri greșite”
sau considerăm că le-am zis deja?
Mi-ar plăcea scuzele, să știi.
Ai avut dreptate.
Nu e de ajuns.
Vreau scuze ca lumea.
- Nu. - Cu micul dans.
- Nu fac dansul. - Eu am făcut „dansul am greșit” în 1650,
în 1793, în 1941...
Bine!
Ai avut dreptate, ai avut dreptate Eu am greșit, ai avut dreptate
Bine?
Foarte frumos.
Acum, trebuie să-l ținem aici, ascuns.
- De cine? - De toți. De rai, de iad, de umanitate.
O s-o facem împreună,
ca să nu observe nimeni că e aici, până dăm de cap lucrurilor.
- Împreună? - Da, o să facem un mic miracol.
Ca să nu-l vadă nimeni, chiar dacă îl caută.
Mai ales dacă îl caută.
Cred că raiul ar observa dacă aș face până și un miracol minor.
Nu vreau să ne dea de urmă nici iadul.
Salut! Tu de unde te-ai întors?
De afară.
E mare? Pot să vizitez și eu afară?
Nu. Trebuie să rămâi aici.
În librărie. Putem avea grijă de tine aici.
Rămâi aici!
Crowley, dacă am face amândoi câte jumătate de miracol?
Eu l-aș putea ascunde de foștii tăi colegi
și tu l-ai putea ascunde de ai mei. Abia dacă ar urni cadranele.
Da.
Da, ar funcționa. Da, bine.
Bine, tu...
Jim, de la James, dar poți să-mi spui
- ... în multe feluri. - Jim. Da.
Stai pe scaunul ăsta!
Tu îl ții de dreapta, eu, de stânga.
Trebuie să facem să fie cea mai mică
și neînsemnată
jumătate de miracol fracționată a noastră.
Fără urme de miracole lăsate în urmă.
Să nu sune clopotele alarmate în rai.
Bine. La trei.
Unu, doi, trei. Acum!
Crezi că a funcționat?
Nu știu. Probabil.
Am vești bune, Jim.
Nu o să te observe nimeni.
Ești în siguranță aici.
Deocamdată.
Până când ne dăm seama ce se întâmplă cu adevărat.
Cred că știu ce se întâmplă.
Ce?
Nu ies afară.
Și acum...
am doi prieteni.
Eu nu sunt prietenul tău.
Cred că a ținut.
A fost o jumătate de miracol clandestină de primă clasă.
N-a observat nimeni nimic.
Scuză-mă, Mihail!
Cred că trebuie să te ocupi tu de asta.
- Ce se întâmplă? - Ești ofițerul de serviciu.
- Știu că sunt. - E de pe Pământ.
Ar fi bine să vii cu mine.
- L-ai găsit pe Gabriel? - Nu chiar.
Dar ia uite aici!
Oprește zgomotul ăsta!
Poți opri alarma, te rog?
Așa, deci.
Poate că nu știm unde e Gabriel, dar îți spun eu ce știm.
În asta e implicat un fost înger până în librăria lui și înapoi.
Subtitrarea: Valeriu Cosa
Redactor: Aura Marinescu Nour