Pojďte za mnou. Držte se u sebe. Potichu.“
Už nikdy nedovolíme, aby vám někdo ublížil.
Rozumíte?
Vím, jak děsivé to pro vás musí být.
Kasseltonská policie!
Někdo jde.
Musíš je okamžitě odvést do zvukotěsného krytu.
Tak jo, pojďte všichni! Všichni, honem!
-No tak. -Ne!
Prosím, pojďte! Potichu. Tak jo.
Brade?
Ahoj, tady Brad.
Nemůžu to rozvádět, ale jsme zpátky ve Státech.
SANTA MONICA - KALIFORNIE O 25 LET POZDĚJI
Víš co? Zavolej mi, prosím.
Moc se omlouvám.
Tak dobře.
Všechno v pořádku?
-S kým jsi mluvil? -S tvým novým trenérem.
Ještě ti to neřekl? Chce, abych taky zkusil hrát za tým.
-Víš to jistě? -To byl vítr.
Vítr vane tamtím směrem.
Pořád můžeš změnit názor, jestli chceš.
-Jak to myslíš? -Ohledně Los Angeles.
Co když byla chyba se sem přestěhovat?
Tak to byla chyba. Přestěhujeme se znovu.
Nic není stálé, Mickey. Jak jsem ti vždy říkal:
„Nemůžeš odpálit, když nemáchneš pálkou.“
-Neboj se. -Kdo se bojí?
Dělej, dej mi ten míč.
Já. Mám strach, že začínáš být až moc hezká.
-Tak jo. -Co je?
-Můžeme už jít. -Nechceš vidět rodiče, jak se líbají?
Tak jo. Budu v autě.
-Copak necítíš tu lásku? -Jasně, že jo.
Nemůžu. Mám hlad.
Vážně? Můžu pouštět hudbu?
Pravidlo znáš. Hudbu vybírá řidič.
To není fér. Nemám tu řidičák.
On nemá... Zlato...
Víš co? To bude tvůj problém.
Ty ho bráníš?
-To si budu pamatovat. -Jo? Zapamatuj si tohle.
34 A PŘEPÍNÁM SKRÝŠ
Po 25 letech Zapomínám, jaký to je
Dělat pořád to samý V sobotu večer
Je to mrtvej bod, Mrtvej bod, co doutná
Jsem z tebe zdrcenej, Řekni, proč čas se musí zastavit
Tady to je.
No tak, zazpívej to.
A hořím pomalu, lásko, Nemůžu vzplanout
Jsem už pod vodou, Sotva dýchám
Tati!
To nic.
Tati.
Tati?
ÚTOČIŠTĚ HARLANA COBENA
O ČTYŘI MĚSÍCE POZDĚJI
MYRON BOLITAR NEJUŽITEČNĚJŠÍ HRÁČ KASSELTONSKÁ STŘEDNÍ - PŘEBORNÍCI STÁTU
Děláš si legraci? Představa, že ho dám k soudu, mě fakt vzrušuje.
Budu tady, jo? Nechceš mu to říct?
Přestaň. Oba víme, že je to nesmysl.
Dobré ráno! Snídaně v deset!
Ne, s tebou nemluvím.
Jestli ještě jednou poruší nařízení,
zmáčknu mu koule ve svěráku. Je to jasný?
Jo. Ne.
Děkuju.
Můj klient už toho má po krk.
Ne. Čas na kompromis vypršel. Stejně jako tenhle hovor.
Sakra.
Dobré ráno. Spal jsi dobře?
Říkal jsem, ať mi neděláš snídani.
To víš, jsem tvá teta, to k tomu patří.
Nemusíš se tak snažit.
Tak jo.
Navíc, mámu brzy pustí.
Chci ji vidět. Ještě dnes.
Vzpomeň si, co říkal doktor Shippee.
-Máma se musí uzdravit. To chce čas. -Jen ji chci vidět.
-Mickey... -Můžeš se zeptat, prosím?
Uděláš to pro mě?
Zavolám tam.
-Zavolám. -Díky.
Vím, že truchlíš, ale to my oba.
Tys ztratil otce, já bratra.
Musím jít. První školní den.
Ať to s tím nadšením nepřeženeš.
Mickey Bolitar?
Ahoj. Arthur Spindell, junior z Velbloudů Kasseltonské střední. Jako ty.
Ahoj.
Nepřišel jsem si pro peníze. To začne až po maturitě.
Jsem v radě Velbloudů Kasseltonské střední školy.
Je to studentská organizace zaměřená na pěstování příjemného
a inkluzivního prostředí na naší škole.
A já, Arthur Jean Spindell, jsem byl přidělen tobě,
Mickeymu Prostřední Jméno Bolitarovi, draftovanému Velbloudovi,
abych tě první den dovezl... Pojďte se pozdravit, kluci.
Dělám si legraci. Jsem tu jen já. Na Kasseltonskou střední.
Páni!
Ne, ale díky. Rád chodím sám pěšky.
Tak jo. Dobře.
-Nechceš vědět, kdy je nábor na basketbal? -Ne.
Promiň, nechtěl jsem... To kvůli tvému tátovi.
Překonal všechny střelecký rekordy. Jeho jméno je všude.
To není můj táta, ale jeho brácha.
-Aha. Takže tvůj táta je... -Jo.
Sakra.
Promiň, Mickey. Já jsem... Hele.
Kdykoli tě rád obejmu, kdybys potřeboval.
Tak dobře.
-Díky. -Jo.
Jsem v pohodě. Určitě. Radši půjdu pěšky.
Tak jo.
Uvidíme se tam.
-Počkat, on nejde? -Ne, nejde.
Proč ne? Byl jsi úžasnej.
Tak jo. Dobře. Nastup si. Jedeme do práce.
Tak jo.
Dělat pořád to samý V sobotu...
HOBARTOVA TŘÍDA
Hele, úplně jsem ti zapomněl říct,
aby ses vyhýbal třetí sprše u tělocvičny.
V odpadu je spousta stříkanců.
Fakticky drsný. Stříká zpátky až do tebe.
To je dobrý vědět.
Neříkej to mýmu tátovi. Je to ožehavý téma.
Ale není to jeho vina.
Mimochodem, dělá tu školníka. Takže žádný odpadky a budeš v cajku.
Nevíš něco o tom strašidelným domě na Hobartově třídě?
Netopýří žena? Už jsi v Kasseltonu jako doma.
To je strašák našeho města.
Vychází v noci, krade děti a žere je. Ale jenom ty zlobivý.
Dělám si legraci. Není skutečná. Je to jen dům, jasný?
Můžu tě odvést na inaugurační obřad Velbloudů?
Pojď, hodíme hrbem.
Promiň, omluv mě.
Pane řediteli? Hej... Jo. Nedělejte to.
Přijdeme o uši. Je to druhý kanál.
-Ty jsi syn Myrona Bolitara? -Ne, synovec.
Troy Taylor, kapitán basketbalovýho týmu, poslední dva roky nejlepší střelec.
-Hraješ, ne? -Nehraju.
-Brácho, nemusíš lhát. Hraješ. -Ne, hrával jsem, ale nechal jsem toho.
To většinou lidi říkají, když za nic nestojí.
-Ahoj. -Čau, kotě.
To je moje holka.
Našla jsem novou holku. Chce zkusit roztleskávat.
Nebuď hrubej.
Tebe neznám.
To je synovec Myrona Bolitara. Jakže se jmenuješ?
Mickey. Jsem tu novej.
Panebože, to je skvělý. Můžete být kámoši.
Jsme dobrý dohazovači.
Tak ty jsi tu nová?
Jo. Já jsem Ashley.
Těší mě. Já jsem Mickey.
Hele, jsou zamilovaní.
-Pozor... -Ne, položte to.
Já to tu balím. Jsi s ním v pohodě?
Jasně. Díky, žes mě tu provedla, Rachel.
-Uvidíme se ve tři na hřišti. -Budu tam.
Tak jo. Buď hodnej na mýho nováčka, jinak...
Velbloudi, posaďte se, prosím.
„Jinak.“
Shromáždění zahájíme za pět minut.
-Chceš si sednout? -Jasně. Až po tobě.
Podívej se na ni. Není nádherná?
Jo, skříňka jako vymalovaná.
Někdo ti ji vyzdobil.
Hroch?
Co je? Roztomilej, ne?
Asi to zní uboze, ale tohle je moje první skříňka.
Promiňte. Vy jste Mickey Bolitar?
-Jo, zdravím. A vy jste? -Paní Friedmanová.
Váš otec Brad byl ve vašem věku v mé třídě.
A byl to vynikající, moc milý mladík. Tragická ztráta. Moc mě to mrzí.
Zítra vás mám na čtvrtou hodinu.
Těším se na vás.
Čtvrtá hodina, evropská historie, paní Friedmanová. Jsme ve stejné třídě.
To s tvým tátou mě mrzí.
Můj taky zemřel. Před čtyřmi lety. Pořád je to neskutečný.
To mě mrzí. Je to nanic.
Hele, je první den. Nebudeme ufňukánci s mrtvýma tátama.
Děláš něco potom?
-Myslíš večer? -Jo.
Mohli bychom zajít do bistra.
Jo, to je super.
Co takhle v šest?
Šestá je dobrá. Jo, v šest asi můžu.
Víš ale, co by se hodilo? Tvoje číslo.
A pak nahoru, zatočit, přetočit a pohled.
Napravo. A pak rukama obráceně.
Nejdřív doprava a pak otočka.
Nedívej se, jsem nervózní!
Tak jo, přestaň zírat na svýho kluka.
-Už ses zaregistrovala? -Ještě ne.
Tak do toho. Pospěš si, honem. Dělej.
Akce dva.
-Deset nula pro nás. -To není fér.
-Chceš prohodit týmy? -Ne, brácho. Musíme se sehrát.
Nový zápas. Máme míč.
-Musím na záchod. -Nebuď padavka.
-Vážně, Troyi, musím. -Bolitare. Chceš hrát?
Ne, dobrý.
Jestli nechceš...
Ne. Budu hrát.
-To byl faul. -Bolitare, souhlasíš?
Ne. Hrajeme dál.
Ano!
DOMÁCÍ - HOSTÉ
Do toho!
-Do toho, nováčku! -Nebyl ses vysrat?
Pardon.
-To je faul. -Ne, to je hra.
Dobrej pokus, Bolitare. Třeba příště.
No tak. Jedeme.
Už chápu, proč jsi nešel na ten nábor.
To by bylo jako LeBron proti třeťákům. Basket je šílenej.
-Takže ty hraješ soutěž? -Ne, už nehraju.
-Vůbec? -Přestalo mě to bavit.
-Jsi v pohodě? -Jo.
Tohle dělám, když mi někdo lže.
-Prosím? -Miluješ basket. To se pozná.
Mám to stejně s manšestrem. Jsem jako plyšák. Vycpěte mě někdo!
Měl jsem basket rád. Jen jsem přestal.
Hrál jsem ho s tátou.
Přestěhovali jsme se hlavně proto, abych mohl na střední hrát
nejvyšší soutěž.
Pak táta zemřel a já mám pocit, jako bych nikdy nehrál...
Hele.
Není to tvoje vina. Jasný, Mickey?
Ale trochu jo.
-Musím si dojít pro věci. -Jasně. Jen běž.
PRACUJME TVRDĚ, ABY NÁM SRDCE ROSTLO
JAK STÁRNEME A KOŠATÝ DUB SKÝTÁ ÚTOČIŠTĚ
ZDE LEŽÍ E. S. ZTRACENÉ DĚTSTVÍ PRO DĚTI
Tamhle je.
Cože?
To se podívejme.
Hodně jsi vyrostl, Mickey.
Odkud znáte moje jméno?
Dobře mě poslouchej.
Tvůj otec... Tvůj otec není mrtvý.
Cože?
Je naživu, věř mi.
Ne.
Počkejte, ne.
Ne, ne!
Prosím, počkejte.
-Prosím... -Hele!
Co to děláš?
-Ty tu bydlíš? -Vypadá to tak snad?
Promiň.
-Viděl jsem starou ženu s šedými vlasy... -Netopýří ženu.
-Ukázala ti taky svoje tesáky? -Cože?
Kdo tě navedl? Troy a jeho neandrtálská parta?
-Vážně netuším, co... -Víš co? Je mi to fuk.
Příště si vyber něco originálnějšího. A dej se dohromady.
NETOPÝŘÍ ŽENA KASSELTON
Netopýří žena, slavná legenda Kasseltonu Pravda, nebo fikce?
Kdo je Netopýří žena z Kasseltonu?
Legenda Netopýří ženy vychází na světlo
Folklor spjatý se záhadnou Netopýří ženou
Ashley Nábor skončil. Platí šestá?
Skvělý
BISTRO AMERICANA
Jsem tu!
V pohodě?
Mickey mě nesnáší.
Je to puberťák, kterej právě přišel o otce. Nesnáší všechno.
Jo, včetně vaflí, ovocnejch taštiček
a všech mých zoufalých pokusů s ním navázat kontakt.
-Tohle se v knihách nepíše. -Protože knihy jsou nanic.
Teenageři cítí svépomocný kecy na míli daleko.
Panebože. Jsi horší terapeut, než jsi byl manžel.
Zadrž, musím jít.
Ahoj! Jak to šlo, tam kdes byl?
-Hele. Neignoruj mě. -Volalas tam?
Máma. Můžu vidět mámu?
Ještě si počkáš.
Skvělý. Určitě máš radost.
-Co to povídáš? -Vždyť mámu nesnášíš.
To není pravda.
-Tak jo, Shiro. -Nebuď hubatej.
To kvůli tobě zemřel!
Kdybys nebyla proti tomu, aby byl táta s mámou,
nestěhovali bysme se za moře, nevrátili se sem, nejeli tím SUV
a on by teď byl tady, místo aby...
Je naživu.
Věř mi.
-Kam jdeš? -Nikam.
Zatracená práce!
Hele, vím, že jsi tam!
Vylez!
Otevři! Jak víš o mém tátovi? Jak jsi to zjistila?
Otevři ty zatracený dveře! Otevři je! Otevři ty dveře!
Ruce vzhůru. Ani hnout.
Co to sakra děláš?
To je soukromý pozemek. Jsi tu neoprávněně. Pojď sem.
-Jsem zatčen? -Chceš snad být?
Ne, pane.
Odkud jsi?
Odtud. Z Kasseltonu.
To není možný. Znám tu všechna děcka.
-Přistěhoval jsem se. -Jméno?
-Mickey. -A dál?
Bolitar.
-Na Bolitara nevypadáš. -Jsem po mámě.
Nechceš si nastoupit?
-Můžu jít pěšky. Bydlím hned... -Vím, kde bydlíš.
Ale tam teď nejedeme.
Bolitare! Pohyb.
Najdi ji.
Jinak je po nás všech.
Trochu ho zmáčkněte. Ať se zapotí.
Nenecháme si ho, ale nechceme, aby to věděl.
POLICIE KASSELTON
Prý ses přistěhovala zpátky.
Jen na čas.
Vážně, Kene?
Byl neoprávněně na cizím.
Zaklepal na dveře?
Sousedi nahlásili podezřelou aktivitu.
„Podezřelou aktivitu“?
Se vzhledem mého synovce to nesouvisí?
Nevím, ale můžu ho obvinit. Neoprávněný vstup na cizí pozemek, narušení klidu.
Můžu tě zažalovat za rasový předsudky. Tohle na mě nezkoušej.
Sundej mu to.
Nezměnila ses.
Rozhodl jsem se, že dnes večer tvého synovce pustím.
Ale s varováním.
Mimochodem, byl v tom domě na Hobartově třídě.
Jo. Sklaplo ti, co?
Vypadni. Už tě nechci vidět.
Cos v tom domě dělal?
Ty víš o Netopýří ženě?
Samozřejmě.
Místní mýtus, aby děti nezůstávaly za tmy venku. Jsi tu nový.
Navedl tě někdo, abys tam šel?
Ne.
Tak proč jsi...
Počkej.
Řekl ti o tom táta?
O čem?
O tom, jak šel do domu Netopýří ženy.
Ne.
Tak jo. Muselo mu být tak...
Nevím, asi devět nebo deset,
když jeden místní kluk, Dylan Shakes, zmizel
-po zápase dětské ligy... -Jak to myslíš?
Vypařil se.
Nikdy už ho neviděli.
Děti si začaly vyprávět o tom, že Netopýří žena ubohého Dylana snědla,
a všechny místní děti včetně tvého táty se vyděsily.
Půjdeš tam, nebo budeš mimino?
-Budeš brečet? -Ale jednou ho starší děti,
které ostatní šikanovaly...
Neudělám to.
...navedly, aby na dveře Netopýří ženy zaklepal.
A asi byly odemčené, protože se rozletěly dokořán,
a když Brad vešel, dveře se za ním zabouchly.
Po dlouhém čekání
jeden z těch, co ho šikanovali, začal bušit na dveře.
Mysleli, že táta bude další Dylan Shakes.
A co pak?
Nic.
Nakonec vyšel ven. Ale...
Vím, že to zní divně,
ale tvůj táta už nikdy nebyl stejný.
JEDENÁCTILETÝ CHLAPEC SE POHŘEŠUJE PO ZÁPASE DĚTSKÉ LIGY!
OTEC VYSLÝCHÁN VE VĚCI ZMIZENÍ DYLANA SHAKESE
STÁLE ŽÁDNÉ STOPY PO ZMIZELÉM DYLANU SHAKESOVI
Ahoj, Shiro. Tady Brad.
Jsme zpátky ve Státech.
Nemůžu teď moc mluvit, ale jsi jediná, komu věřím,
a jestli se mně nebo Kitty něco stane...
Postaráš se o Mickeyho?
Shiro!
-Brade? -Shiro!
-Brade?
-Brade! -Shiro!
Shiro!
Otevři!
Promiň, Brade. Je mi to moc líto!
Je mi to líto.
Ashley Otoč se
Nedívej se, jsem nervózní! Nábor skončil. Platí šestá?
Skvělý Jsem na cestě
Prý ses potkal s mým tátou.
Jo. Milej chlápek.
Tak trochu mě sereš.
-Bucku, co ty na to, že mě sere? -To bude tím ksichtem.
Hele, Bucku.
Věděl jsi, že koaly mají nejmenší poměr mozku k tělu
ze všech zvířat?
-To je mi fuk, magore. -Jo?
Napadlo mě, že bys měl znát svou konkurenci.
Cože?
Asi ti říká, že seš blbej.
Zopakuj to.
-Řekl jsi... -Zopakuj tu hovadinu.
Zopakuj to!
Co sakra je?
-Chceš jít hned? -Bucku, nestojí za to.
Kecy! Už na mě nesahej.
Kde ses to naučil?
Od táty v Salvadoru de Bahia.
Naučíš mě to?
Naučím. To můžu.
Tak jo.
Lžička.
-Lžička? -Jo.
Jo. Ne. Na polévku a sebeobranu.
-Dobrý, ne? Jo. -Jo, to je dobrý.
-Jakže se jmenuješ? -Už jsme si dost povídali.
-Já vím. Zapomněl jsem. -Bavili jsme se spolu.
Lžička.
Víš co? To se mi líbí. Budeš mi říkat Lžičko?
To můžu.
Vítejte na hodině evropské historie. Jsem paní Friedmanová.
Neučím v chronologickém pořadí...
Čtvrtá hodina. Evropská historie. Paní Friedmanová.
Jsme ve stejné třídě.
Řekne mi někdo, kdo je ta mladá dáma?
Pane Bolitare?
Kdo je to?
-Anne Franková. -Správně.
Četl jste její deník?
-Ano. -Můžete mi říct, kde se skrývala?
Na půdě za kanceláří jejího otce
na třídě Prinsengracht v Amsterdamu.
Představte si, že se dva roky skrýváte na půdě, než vás najdou.
Annu pak odvezli do koncentračního tábora v Bergen-Belsenu,
kde ji zabila buď nemoc, nebo něco horšího.
Ale důkaz o tom, že zemřela, není. O její smrti nebyl žádný záznam.
Toto je nejspíš Lizzie Sobeková,
dívka z lodžského ghetta.
Byla odtržena od rodiny a odvezena do Osvětimi,
odkud nějakým způsobem utekla.
A malá Lizzie Sobeková prý zachránila
přes stovku dětí z koncentračních táborů,
většinu úplně sama.
Je úžasné, co dokáže mladý člověk, když se do toho pustí. No ne?
Ano. Ano, slečno Caldwellová.
Co se s ní stalo?
Postřelil ji nacistický voják a má se za to, že zraněním podlehla.
Ale ani o tom nejsou nezvratné důkazy.
Někteří lidé věří, že válku přežila a žije dodnes.
-Ahoj, Rach. -Ahoj.
Hele...
Já jsem Mickey. Potkali jsme se včera.
-Jo. Na shromáždění, že jo? -Jasně. Jo.
Pamatuješ tu novou holku, se kterou jsem byl?
-Ashley? -Jo.
Měli jsme se po náboru sejít, ale nedorazila.
Třeba změnila názor.
Ne. Protože byla...
Měla být na téhle hodině, ale nebyla,
a nebere telefon a neodpovídá na zprávy. Jako by zmizela.
Jo, nebo se ti snaží říct,
abys to všechno nedělal. Chápeš?
Ahoj, Emo.
Jaké bylo léto?
Chyběl jsem ti?
Jen se snažím být milý.
Možná kdybys byla milejší, neseděla bys tu sama.
Troy Taylor POZVI JI NA RANDE!
Cítíš něco, Bucku?
-Klídek. -Je to jako...
Panebože. Bucku.
Podělal ses právě do kalhot?
Jak myslíš, magore. Užij si tu samotu.
Panebože. Viděli jste to?
To je spousta čokolády.
O co ti jde?
Mám rád krůtí maso.
Ne. Proč sedíš tady?
S nima se nekámoším. Nesnášejí mě.
A s kým kámošíš?
S nikým. Jsem tu novej, pamatuješ?
Nemysli si, že budeme kámoši.
Chápu.
Jak jsi věděla, že si sem sedne?
Protože to dělal celý minulý rok...
Pěkný.
-Jak se jmenuješ? -Mickey. A ty?
-Ema. -Ema? Pěkný jméno.
-Přestaň mluvit. -Tak jo.
Něco vám musím říct...
Obchod. Ne, dělám si legraci.
Tak předně, v dílnách je šicí stroj.
Proč nám to nikdo neřekl? Hele.
LŽIČKA
-Panebože. -Udělal jsem to. Hustý, co?
-Jo. -No tak, Emo. Líbí se ti to?
-Líbí? -Líbí se jí to.
-Myslím, že jo. -Líbí.
-Docela to ujde. -Je to dobrý.
Počkat. Říkej mi Lžičko. Je to oficiální.
-Napsal jsem našim. -„Vašim“? Co?
-Jako rodičům, Mickey. -Jasně.
Proč jsi říkal, žes včera viděl Netopýří ženu?
Neřekl jsem, že jsem ji viděl.
-Řekl jsem, že děsivou babku v domě. -Kriste, dávej si pozor, co říkáš.
Tak o starších lidech nemluv.
-Jak to myslíš? -Jak to myslím?
Neříkám, že byla děsivá, protože byla stará. Byla děsivá a stará.
Co udělala potom?
Zamávala mi.
-Zamávala ti? -Jo.
-To od ní bylo milý. -Jo. Bylo...
-Bylo to od ní milý. -Jo.
Vypadal jsi vyděšeně, když jsem tě viděla na verandě.
Nevím.
Před domem Netopýří ženy byla strašidelná stará žena. Asi o nic nešlo.
Tak jo.
-Ahoj! Mickey, já si říkal, že přijdeš. -Panebože!
-Čekáme už hodinu. -Co tu děláte?
Víme, že šlo o víc než jen o přátelský zamávání.
No a?
Tušíš vůbec, jaká je v tomhle městě nuda?
Strašná, Mickey.
-O to nejde. -Tak o co?
Nech to na mně.
Je čas na objímání?
Ne. Jsem v pohodě. Jenom...
Netopýří žena na mě nejen zamávala.
Zavolala na mě jménem a řekla, že můj táta pořád žije.
Cože?
Ta ujetá mrcha!
Ne vážně, to je kravina. Proč by to někdo říkal?
Určitě to řekla?
Přísahám. A vím, že to nemůže být pravda, protože jsem ho viděl umřít.
-Tak jí hodíme vajíčka na dům nebo... -Ne, žádný vajíčka. Já...
Jen chci odpovědi.
Musíme se tam vloupat, ne?
Určitě nemáme jít s tebou?
Jo, určitě. Nechci, abyste měli problémy. Navíc potřebuju krytí.
Dej mi lžičku, Lžičko.
-Dej mi lžičku. Lžičku. -Jo, dobře.
Lžičku? To myslíš vážně?
To mě podrž.
Haló?
Jsem Mickey Bolitar.
Tuhle jste mě oslovila jménem.
Mluvila jste o mém otci.
Mickey, podej hlášení.
Pořád hledám.
Jestli má Netopýří žena zbraň, víš, co uděláme?
-Nezačínej s tím, prosím tě. -Budeme kličkovat.
Budeme kličkovat a netrefí nás.
Jak znáte mého tátu?
Haló?
SKRÝŠ 34 A PŘEPÍNÁM
SKRÝŠ
-Houstone? Houstone, máme problém. -Cože?
Mickey. Země volá Mickeyho.
Sakra!
-Panebože. -Promiň.
Musíme vypadnout. Chytí tě.
Jen pár minut.
Získejte mi čas.
Sakra! Mickey?
Sakra!
Co tu děláte?
Co to má bejt?
Vzrušuje tě, když vidíš mladý se líbat?
Se staženejma kalhotama?
-Volám policajty. -Panebože!
-Proč máš venku péro? -Zandej ho.
-Zapni si kalhoty. -Panebože.
-Co to sakra je? -Máme tu úchyla!
Zmizte.
Hned.
Tak jo.
To s tvým tátou mě mrzí.
Můj taky umřel. Před čtyřmi lety.
Pořád mi to přijde neskutečný.
Ashley.
To byla moje první pusa.
-Cože? -To byla moje první pusa.
Vážně?
Promiň.
Asi.
Ne, to je dobrý. Muselas to udělat, abys nás zachránila.
Nikomu to neřekneš.
Ani Mickeymu, ani to nevykecáš v kantýně.
Micky, nevěřil bys...
-Ne, přestaň! -Klid.
Zjistil jsi něco?
Podívejte, co jsem našel v domě Netopýří ženy.
Hroch William z Metropolitního muzea umění.
Moje třetí nejoblíbenější muzeum. Co to znamená?
Podívejte. Ne. Patří Ashley.
Je na tom stejná nálepka s emoji a magnet.
Do toho muzea chodí ročně 5,6 milionu návštěvníků, hlavně do dárkovýho obchodu.
-To nedává smysl. -To nemůže být náhoda.
Měli jsme jít do bufetu, a ona nepřišla.
Nebere telefon a neodpovídá na zprávy. Jako by zmizela.
Nezavoláme na policii?
Vloupal jsem se do domu. Co řeknu?
A Troyův táta ho nesnáší.
Třeba se mi nevyhýbá, ale je v maléru.
-Měli bychom jít k ní domů. -Nevím, kde bydlí.
Zkoušel jsem to na internetu, ale její adresa neexistuje.
Lžičko, ty jsi v tý radě.
-Jsem ve spoustě věcí. -Uvítací výbor?
-Ano. -Velbloudi KSŠ...
Rada Velbloudů KSŠ. Mám to.
Tam u Netopýří ženy hrála na gramofonu písnička.
Stejná, jakou jsme s rodinou poslouchali pořád dokola.
Jo. To je...
To je divný.
Já... Už musím jít.
Byla vždycky tak záhadná?
Prej to má doma těžký.
-Můžeme? -Znám zkratku.
Stůj.
-Promiňte. Bydlí tu kamarádka... -Stůj, povídám!
Objevíš se všude, kde je problém, Bolitare.
Promiňte, prosím, chci se ujistit...
Ashley!
-Dej jim pouta! -Nech mýho kámoše, hajzle!
-Dej jim pouta! -Ashley! Ne!
-Nechte mě! -Jste oba zatčeni.
-Ashley! -Nechte mýho kámoše!
Dej mu pouta!
-Nechte mě! Ashley, jsi v pořádku? Ashley! -Chceš další problémy?
Paní Kentová, prosím. Jsem kamarád Ashley. Nechte mě!
-Prosím. -Ticho. Řekl jsem ticho!
-Kdo je Ashley? -Vaše dcera Ashley. Je v pořádku?
Nemám dceru.
Cože?
PROSÍM, VZPOMÍNEJTE S NÁMI NA NAŠEHO DRAHÉHO DYLANA SHAKESE
NEW JERSEY DRACI
Ztratil jsem Ashley.
Ale...
Najdu ji.
To není třeba.
Už jsi udělal dost.
PODLE ROMÁNU HARLANA COBENA
-Dostali jsme anonymní udání. -Na mě?
Můžu se zeptat, co to je?
V DALŠÍCH TÝDNECH
Dylan Shakes zmizel 8. září.
Stejného dne zmizela taky Ashley.
Myslíme, že Dylana i Ashley unesl stejný člověk?
Nezdá se to jako náhoda.
Je to můj boj. Nemůžu ohrozit tebe a Emu.
Ashley nás potřebuje.
-Táta by chtěl, abych tě chránila. -Něco mi chtěla říct.
Nevím, do čeho se mí rodiče zamíchali.
Vykopeme otcovo tělo.
Co najdeme?
Co se to sakra děje?
Nemůžeš to nechat plavat?
Jen chci odpovědi.
Soustřeďme se na Ashley.
Nepamatuju si, jestli trpím klaustrofobií.
Tak ne. Netrpím.
Stůj!
Máš hrdinský komplex a to je trochu nebezpečné.
Víš, že od toho nemůžu odejít.
Vzpomněl jsem si, že vlastně trpím klaustrofobií. Není to sranda?
Pamatuješ si z toho dne ještě něco?
Motýl v Ashleyině skříňce.
Ten saniťák měl vytetovaného motýla.
Chceš říct, že ta nehoda nebyla náhoda?
JADERNÝ KRYT
Vím, že vy a Netopýří žena máte něco společného s Ashleyiným zmizením.
Tak ty to víš?
Překlad titulků: Pavla Le Roch
Kreativní dohled Jakub Ženíšek