У попередніх серіях…
- Шира згадувала його. - Шейкз.
Він зник одразу після матчу.
У батька була така ж кепка, як у Ділана.
Вони були кращими друзями.
Якщо арешт мого племінника - збочений спосіб
- привернути мою увагу… - Не лести собі.
Я забув про тебе давно.
Вибачте!
- Широ? - Ханно.
О боже!
Кітті вийде за хвилину.
Просто хотіла сказати вам кілька слів.
Не насідайте на неї найближчим часом. Добре?
Міккі!
Мамо. Я так сумував за тобою.
Отже, ми думаємо, що той, хто напав на д-ра Кента,
причетний до зникнення Ешлі.
Так. А ще він думає, що Кенти - батьки Ешлі.
У чоловіка, який зробив це, татуювання на обличчі.
Яке татуювання?
Восьминога.
Це не твоє.
Ти казала, що мужик, якого ви бачили біля будинку,
був лисий і в окулярах?
Блін! Він зараз на нас дивиться?
Гей! Зупинись, стій!
Хто ти? Чому був біля будинку?
Чому стежиш?
Ти не готовий до відповідей.
Леді Кажан казала, тато живий.
Повір мені.
Це даремно.
Мама десь зникла.
Вдома її не було.
Міккі! Ти, дурень, двері не зачинив.
Є щось?
Щось про Ешлі?
Ще шукаю.
Ти сказала Міккі, що він досі живий.
Я знаю.
Навіщо?
Ну ж бо.
Тут має бути щось про Ешлі.
Поки що тільки це.
Ну…
Ми зробимо те, що мусимо.
Але?
Але сумніваюся, що всі виживуть.
Ми зв'яжемося з вами, якщо буде прогрес.
Але поки що їй потрібно трохи часу.
У цей період ми забороняємо контакти.
Гаразд.
Добре. Дякую!
Будь ласка.
Маму знову поклали в лікарню.
Вона не готова.
Ні, не готова.
Тому ти не хотіла, щоб батьки одружувалися?
Через депресію?
Це складно.
Піджену машину.
Це не твоє.
ПРИТУЛОК ГАРЛАНА КОБЕНА
Рейчел Калдвелл.
Міккі Болітар.
- Шарлотта. - Тут!
Добре, ось так.
- Дон. - Є.
Рейчел із Болітаром немає…
Сядьте, Тейлоре. Що ви робите?
Привіт! Є новини від Міккі?
Ні. Він, мабуть, з мамою час проводить.
Так.
Я не знаю.
Не дзвонив, навіть після того, як я приніс батьків пиріг.
Хоча б щось написав…
Серйозно? Ти ходив туди?
Навіщо їм заважав?
Що з тобою таке?
Я не заважав. Їх же не було.
Але могли бути.
Але ж не було.
Стій. Хтось все ж був.
Це навіть дещо страшно було.
Я знайшов його.
Він доволі милий.
А ще хіба він не схожий на мене? Ну, якщо в капелюсі.
Ти вкрав його з їхнього дому?
Я не…
Міккі б зрадів, якби дізнався…
Гаразд.
Добре.
Повертайтеся на місце, Шпинделю.
Так, звичайно.
Йдеш на збір після уроку?
Авжеж. Тобто це ж обов'язково, так?
Ніби тобі не байдуже.
Не проти, якщо я…
Ого, що це?
Це… Нічого особливого.
Тобі нічого соромитися. Вона така темна. Нереально класна.
- Ти є на «РОБИ ВИБІР»? - Ні.
- Авжеж ні. - То зареєструйся.
Публікуй там роботи.
Я… Я піду.
Аллене, вона погладшала?
Не розумію, то в неї ноги набрякли
чи шкарпетки невдалі?
Еллен, то все ноги.
Як на мене, вона розкішна.
Хоча, звичайно, не настільки, як її мати.
- Підлабузник. - Романтик.
Ти хочеш чогось.
Я хочу набагато більше.
Привіт!
Мамо?
Привіт, люба!
Привіт, тату!
Ти досі хропиш.
Знаєш, що є додаток від цього?
Ага, називається апное.
О боже!
Чому ви тут?
Треба запрошення, щоб приїхати додому?
Казав же, треба попередити.
Я написала. У чому річ?
Добре. Мені потрібна кави.
Я вже не студентка. Вам не потрібно привозити мені їжу.
Люба, це не для тебе.
Це на вечірку.
Яку ще вечірку?
На честь нашої 49-ї річниці.
Забула, так?
Взагалі-то, ми збиралися в круїз.
На Багами, з Форт-Лодердейла. Підвищений комфорт.
Та враховуючи ситуацію з Кітті…
Краще нам залишитись.
Побути з родиною.
Міккі це піде на користь.
Ще раз, коли саме ця вечірка?
За п'ять годин.
Вітаю, Верблюди Касселтона!
СЕРЕДНЯ ШКОЛА КАССЕЛТОНА
Так!
Дякую, що прийшли!
Для тих із вас…
Міккі досі нема.
Впевнена, все добре.
…історія Європи.
У мене є чудова новина для всіх вас!
Але спершу
про погане.
Наш улюблений викладач драмгуртка, містер Ві…
БАРРІ ВОЛМЕР
…покинув нас за сімейними обставинами,
тому побажаємо йому всього найкращого.
Навіщо всі ці папараці?
Це означає, що я ставитиму…
Я не знаю.
…шкільний мюзикл.
Що в мене на голові?
Ти колись бачив пташине гніздо після нападу єнота?
Боже, дуже б хотів.
«Вихід на поклін» - некомерційна мистецька організація,
яка обирає знаменитість для спонсорування одного шкільного мюзиклу на рік.
- Наш спонсор... - Ось.
...не потребує представлення.
Діти, давайте привітаємо
єдину та неповторну Анжеліку Вайатт!
Привіт!
Дякую!
- Та можеш вже заспокоїтися? - Ні на краплину.
Анжеліка - моя найулюбленіша акторка.
Вона володарка премій.
У неї Еммі, Греммі…
Та мені плювати, Ложко.
Бачила «Шаленію від кохання»?
Я побажав дельфіну 12 Ханук.
Це 96 ночей бажань.
Яка гаряча.
Мистецтво.
Мистецтво заради мистецтва.
Воно безмежно насичує життя.
Дає краще ним керувати.
І правда в тому,
що середовище не таке й важливе.
Важливо вибратися з нього та прямувати до мети.
Так. Вчинки.
Треба робити, що подобається.
Робити те, що до чортиків лякає вас.
Вибачте. А так можна казати?
Вона кльова, чуваче!
Перейдемо вже до причини моєї появи.
Цьогорічний мюзикл…
«Привид опери».
Еммо, я піду на прослуховування
та буду Привидом,
і вона побачить, як переконливо я граю.
Потім ми дуже зблизимося, станемо як рідні,
будемо гуляти, і вона запросить мене на вечерю,
і врешті ми житимемо разом,
- усе буде неймовірно. - Це гидко, Ложко.
- Досить. - Тобі варто подорослішати, Еммо.
Людина повинна мати неабияку сміливість,
щоб вміти передати істинну сутність Привида.
Бак!
Я його знищу.
Мені кортить почати працювати. Сьогодні ж.
Відправимося в цю подорож разом
і створимо дещо фантастичне.
І...
зараз вона…
знову в лікарні.
Міккі…
Мені дуже шкода.
Якщо чесно, я підтримую це. Справді.
Треба зосередитися на Ешлі.
Ви казали, є новини.
Покажемо йому.
Міккі, вибач, будь ласка.
- Я вкрав його в тебе. - Не це, Ложко.
Я щодо Ешлі.
- Що це? - Так. Нічого. Забудь про це.
Що це за місце?
Це, мої чарівні, розпрекрасні дівчатка, пост Шпинделя.
Секрет для більшості, притулок для небагатьох щасливчиків.
Добре.
А ще це покинута котельня.
Її не використовують з 1950-х чи типу того.
Що за звук?
- Вчителі. - Що?
Еге ж.
Знаєте ж, як через старі труби звук проходить?
Ця труба веде прямо до раковини в учительській.
Я чую таке божевілля.
Ці вчителі - дуже й дуже складні люди.
А ще вони реально ненавидять нас дуже.
Як знайшов місце?
Тато - головний прибиральник, забув?
Виділив його під мій клуб.
- Що? - Який, блін, клуб?
«Мої улюблені мюзикли».
І хто в ньому?
Ну…
- Я… - Покажи йому, Ложко!
Так.
Що це за фігня?
Ділан Шейкз.
Хлопчик, на честь якого влаштовують день пам'яті.
Так, добре.
Оскільки ми згадували про нього,
у моєму мозку активувалися нейрони мислення.
Ділан Шейкз - зникла дитина з Касселтона.
Ешлі Кент - зникла дитина з Касселтона.
Між ними є зв'язок?
Ділан Шейкз зник після матчу Малої ліги в 1995 році.
Хіба його не батько вбив?
Так, він був першим підозрюваним,
але не було достатньо доказів для арешту.
І куди він дівся?
Ніхто не знає. Він поїхав із Касселтона.
Безумовно, дивно, коли двоє дітей з одного міста зникають.
Як вони пов'язані?
Ну, в цьому-то і сіль.
Ділан Шейкз зник 8-го вересня.
Як і Ешлі.
Але на 27 років раніше.
Ну, добре. То що це може означати?
- Що батько Ділана викрав Ешлі? - Трохи притягнуто за вуха.
Але в теорії можливо…
Гадаю, нам треба пошукати зв'язок між ними.
Як? В інтернеті нічого про Ешлі немає.
Ні в соцмережах, ніде.
Наче її не існує.
Ми не перевіряли очевидне місце.
І де це?
У її шафці.
І вона абсолютно порожня.
Так.
Напевно, в ній прибрали, коли Ешлі «забрала документи».
Гадаю, що так.
Народ.
Це лайно відстежує кожен наш рух протягом дня.
Якщо отримаємо записи того дня, коли зникла Ешлі,
дізнаємося, чим вона займалася.
І, може, побачимо, що сталося.
Ну, а як ми їх отримаємо?
Так, це ж точно буде дуже складно
завантажити кожну секунду запису з кожної камери
в день зникнення Ешлі.
Отже, я завантажив кожну секунду запису з кожної камери
в день зникнення.
- Як? - Серйозно?
Думав, Барріос симулює кульгавість,
щоб не ходити на фіз-ру, тому заліз у систему по докази.
У неї артрит, придурку.
Так. Я ж не сказав, що був правий?
Піде кілька днів, щоб передивитися записи.
- Давайте по черзі. - Я перший.
Вчителі звикли, що мене немає.
Тебе?
Я вчусь, коли я хочу вчитися, Міккі.
Якщо ви не проти, я можу бути першим.
Мені страшно, Міккі.
Ти хвилюєшся?
Гей, усе буде добре.
Тобі легко казати.
Ти вільно розмовляєш іспанською.
Коли я говорю іспанською,
у голові просто каша якась.
Ти перебільшуєш.
Іспанська як поезія.
Вона сприймається серцем.
Просочується крізь кістки.
Ти сказав: «Просочується крізь кістки»?
Отже, іспанці мої.
Подивимося, як вам вдається пристрасна розмова.
Ешлі, Міккі, до дошки.
Гей! Стійте!
Це моє паркомісце!
Ні, сер! Це паркомісце…
Воно моє.
Ні. Ви не розумієте.
Воно моє вже багато років.
А ви доведіть, або я паркуватимусь тут!
МІККІ
Ну, на табличці написано моє ім'я.
О, дійсно!
Так і є.
На табличці дійсно ваше ім'я. Можете паркуватися тут.
Так, дякую!
Гей.
Ти як?
Та нічого, все добре.
Котра година?
Уже 17.00. Моя зміна.
Дідько. Треба бігти.
- Куди це? - Додому.
Ми з Рейчел сьогодні готуємо проект з історії.
- Тому бувай! - Бувай!
Не треба змушувати королеву чирлідерш чекати.
А ось і він, мій гарнюній.
Бабусю!
А ну поцілуй бабусю!
Я не проти обіймів, малий.
Не можу повірити, що ви тут.
Ти підріс? Він став вищим. Сантиметрів на 30.
Красивішим точно.
Хоча я не здивована. Я здивована лише тим,
чому ти змушуєш так довго чекати таку гарну дівчину як Рейчел.
Вибач за це.
Все гаразд.
Ти був зайнятий поцілунками.
Ти, мабуть, голодний.
Я зроблю тобі бутерброд.
Не треба, бабусю.
Нам треба йти робити проєкт з історії.
У них домашнє завдання, Еллен.
Тату, досить вже, серйозно.
Це дійсно домашнє завдання.
Про що проєкт?
Про дівчинку, Ліззі Собек.
Ліззі… Ліззі Собек?
- Так. - Чули про неї?
Ще б пак.
Вона врятувала дітей на потязі в Освенцим.
Мало хто про неї чув,
деякі вважають, що її не існує, що це чутки.
Але для нас вона - героїня.
Дуже надихаюча.
Ого.
Спробуємо висвітлити так.
Не сумніваюся.
- Тату, нехай вже йдуть займатися. - Добре.
Але двері не зачиняйте.
Діду.
Все добре.
Не хвилюйтеся.
Ешлі.
От дідько.
У нас усе добре, тату. Відпочивай.
Сюрприз!
Широ.
Привіт!
Я зустріла твого батька в магазині,
він розповів твоїй мамі, а вона подзвонила нам, ось ми тут.
Як у старі добрі часи.
Привіт!
- Привіт, Рейчел! Дуже добре виглядаєш. - Дякую!
Щось ти не заходиш до нас.
Чирлідинг займає багато часу?
- Тату. - Що?
Щось типу того.
У мене домашки багато.
Тож я вже піду.
Але рада була вас бачити.
До зустрічі.
Гей. Що з тобою таке?
Морозишся на смс.
Не була в школі сьогодні.
- Просто зайнята. - Не для Болітара.
У нас спільний проєкт.
І це серед інших стресів.
Не думав, що, можливо…
Іди сюди.
Якщо в тебе стрес, скажи.
Я допоможу.
Домовилися?
Плюс…
У мене є магічна паличка від стресу.
- Вщухає на раз. - Вмієш усе зіпсувати.
Це така лажа.
- Чесно, не можу повірити… - Я пожартував!
Відвали від мене!
Ти... Якого біса, Рейчел?
Вибач. Я не хотіла.
Стій!
Відвали, нафіг, від мене!
Тож я повернувся до твоєї бабусі та питаю: «Де Бред»?
Коли автобус рушив, ми зрозуміли, що твій батько так і не вийшов.
Йому було лише 6 років.
Але Шира запам'ятала номери автобуса.
463.
Ми дві години шукали твого батька.
А коли знайшли,
вони з водієм вже були кращі друзі.
Пасажири пригощали його їжею.
Ось таким малюком він був.
Притягував усіх.
Хіба у вас у школі не було стосунків із татом?
Не лізь, Трою.
Все гаразд, Кене.
Так. Взагалі-то, було таке.
І ви дружили з моєю мамою.
Кращі подружки.
І не ніяково зараз?
Ваш колишній одружений на вашій кращій подрузі?
Годі, синку. Це стара історія.
Я поїхала з міста після випуску.
- Тож усі ставки були зроблені. - І все обернулося на краще.
У Ханни з Кеном чудове життя.
Дивовижний син.
- До чого ти ведеш? - Ні до чого.
Життя - це вибір.
У тебе, наприклад, успішна кар'єра юриста в Сіетлі.
Саме так мама називає невдалий шлюб і сплячу матку.
Ну, я не винна,
що у твоєї матки є термін придатності.
Мені байдуже. Я не хочу дітей.
Ніколи не хотіла.
І мене це не турбує.
- А ось тебе, очевидно, так. - Ну, просто…
Зараз у тебе немає батьківської хватки, яка потрібна як ніколи.
Добре. Як скажеш.
Знала, що знайду тебе тут.
Ми знову тут. Наче повернулися до школи.
О, Боже,
Так, знову на даху.
Ласкаво прошу!
Поділишся?
Попроси та отримаєш.
Твоя мама все така ж.
Вона ніколи інакше не вміла.
Ти як?
Усе нормально.
Просто…
Вона натякає, що якщо я ніколи не народжувала,
у мене немає материнських інстинктів?
Нехай іде до біса.
Звичайно ж є. І ти це знаєш.
Чому я досі даю їй бісити мене?
Вона ж твоя мама.
Ти генетично запрограмована давати їй виносити мізки.
У мене так із Троєм.
Боже, мій голос для нього, наче скрип цвяхів по дошці.
З Міккі аналогічно все.
Вибач за дивну поведінку.
У дільниці.
Я… Там була ти.
Ні, нічого.
Трохи стримуваного гніву тобі можна.
Моє «я» у 18 років нагадувало егоїстичне лайно.
Розхльобую.
Може, почнемо спочатку?
Ну, забудемо про все це?
Було б чудово.
Навіть якщо ти відбила в мене хлопця.
Хочеш його назад? Будь ласка.
Ні. Не хочу, взагалі-то. Ні.
Я б могла це влаштувати.
Отже, коли я побачила, як Ешлі плаче, я простежила, звідки вона прийшла.
Щоб з'ясувати чому.
Але як тільки вона вийшла на вулицю, я її втратила.
Скільки камер спрямовано на ті двері?
Дві.
Дивимося по одній.
Згода.
Елле…
Зараз не час, Аллене.
Ніколи не час.
Але ось.
Нашого сина немає!
Ми маємо поговорити.
Думаєш, я не знаю?
Я не знаю, що ти знаєш.
Бо ти мені не кажеш!
Я саме так і виживаю.
Саме так я змушую себе вставати з ліжка щоранку.
Так я змушую себе стримуватися, щоб не кричати від люті,
через те, що в нас забрали нашого сина.
Тату?
Тату? Це ти кров із рук змиваєш?
Що сталося?
- Нічого. - Де мама?
Побачимось із нею за кілька годин.
- То мені згортати табір? - Міккі.
Слухай, у нас немає часу на збори.
- Треба їхати. - Ти лякаєш мене.
Добре, йди-но сюди.
Послухай мене.
Ми з мамою робимо важливу роботу.
Ми допомагаємо людям, які не можуть впоратися самостійно.
Але добра справа не дає імунітету
від усього поганого в світі.
Мій обов'язок - стежити за цим.
Стояти на передовій.
І коли щось не так, мій обов'язок - захистити родину.
Ясно?
І саме це я роблю.
Тому нам треба їхати.
Треба їхати.
Я теж за ним сумую.
Він не хотів би, щоб ви сварилися.
Міккі…
Нам важко знову бути в старому будинку.
Ми всюди бачимо обличчя твого тата.
Стає краще лише від того, що ти тут.
Тут жахливо, еге ж?
Взимку протяг, влітку наче в пеклі.
Татові та Майрону подобалося тут.
Вони дуже добре ладнали, ці двоє.
Нам пощастило - вони не сварилися.
Ніколи.
Зараз твоя тітка Шира…
Так, Шира справді буває занозою в дупі,
але твій батько не був щасливішим,
ніж коли відбивав м'ячі для старшої сестри.
Твої тітка, дядько та тато прямо жили на нашій під'їзній доріжці.
Грали в баскетбол.
Безперервно.
Слухай…
Ми чули, ти не йдеш на відбір до команди.
Аллене, не тисни на нього.
А хто тисне? Я просто поставив питання онуку.
Я не знаю.
Я вже не хочу грати.
Ясно.
Це твій вибір.
Мій дідусь завжди казав:
«Коли батько дає щось сину, обидва сміються.
Коли син дає щось батькові, обидва плачуть».
На ідиші звучить краще.
Здається, я дещо знайшов.
Тут, у кутку.
КАМЕРА 19 ПОЛЕ
Якого, нафіг, біса?
Потрапила у пастку до гадючого кодла з помпонами.
Суки.
Зажди. Куди вона?
Є камера на цьому боці поля?
Ні, здається, це сліпа зона.
Шукаємо далі.
Гей, ти…
Хочеш трохи пограти в конячку?
Ні, я пас.
Що, боїшся мені просрати?
Ясно. Ну, нічого.
Ні, просто не хочу чути, як ти скиглитимеш, коли я розітру тебе.
Бабуся сказала, у вас була напружена розмова.
Хочеш поговорити?
Ні. Не дуже.
До речі, ти був правий.
Я… Я справді думала, що твоя мама не пара твоєму татові.
Чому?
Ну, цей знаменитий тенісний вундеркінд з'являється нізвідки
та вибиває землю з-під ніг маленького братика,
і він починає змінювати всі свої плани на життя.
Я маю на увазі, вони вдвох…
- Це все пояснює. - Так, напружує.
Ну ж бо, будь ласка, скажи, що ти підеш на відбір до баскетбольної команди.
Не планував.
Ну, ти хоча б сходиш зі мною на баскетбольний млинцевий сніданок?
Млинцевий сніданок?
Так, захід щодо орієнтації. Безліч вуглеводів.
Жодних зобов'язань.
Я думаю…
Впевнена, твій батько хотів би цього.
Коли син віддає батькові?
- Що? - Так.
Просто дід так сказав.
Ложка - Знайшли дещо. Прийдеш?
Давай, йди до друзів.
Так хоч не програєш мені.
Так, авжеж.
Помрій.
Побачимось.
Дивись.
Отже, цей запис зроблений о 3.00 ночі того ранку, коли зникла Ешлі.
Добре.
КАМЕРА 06 КОРИДОР
Шафка вже була порожня.
Там був лише Бегемот Вільям.
Це Восьмирожа?
- Ти куди? - По відповіді.
Добре, зробимо це.
Ні. Я піду один.
- Це ти. - Ага.
Твоя мама вміє влаштувати вечірку.
Ага, якби вона ще знала, як прибирати після неї.
Забула щось?
Так.
З поверненням.
Ти щось довго.
Ось, у чому річ.
Не скажу, що не займався голосом.
Я ним займався.
І так, я провалив прослуховування торік,
ще за рік до цього, але то був 2-й період дозрівання,
складні часи для мого голосу.
І для мене емоційно складні…
Думаю, нам варто було піти з Міккі.
Він ясно дав зрозуміти, що не хоче.
Ну, без образ, але ви двоє зовсім не відчуваєте небезпеку.
Справедливо.
Але ж ти розумієш, що відбувається, так?
Не скажу, що б'ю прямо в точку,
але ж по ньому все видно, згодна?
Він не зміг врятувати тата,
а потім маму.
Тому має рятувати її.
Точно.
Дуже глибокі думки.
Я повен сюрпризів.
Ти повен дечого іншого.
То що далі?
Ну, ми знаємо, що хтось
випередив темні окуляри та забрав речі?
Ага.
А ти з яйцями, малий.
Треба навчитися маскуватися.
Тобі також.
Перепрошую?
Я щойно бачив запис камери, де ти зламуєш шафку Ешлі Кент.
Досить недбало.
Ну, ти ж тут?
Я знаю, що ви з Леді Кажан
причетні до зникнення Ешлі.
Ти ж упевнений, правильно?
Кажіть, де Ешлі, негайно.
Я сподівалася, ти мені скажеш.
Я? Я за цим і прийшов.
Гадки не маю, де вона.
Це єдина причина, Міккі?
Твій батько...
Твій батько не помер.
Він живий.
Ви сказали, що батько досі живий.
Це правда?
Міккі…
Ти вмієш бачити в темряві?
Я не розумію.
Щодня з людьми трапляються жахливі речі.
І якщо вони виживають, деякі з них
виштовхують ці жахливі спогади зі свідомості,
а інші розповідають свої історії,
але з кожною розповіддю жаху стає все менше.
Тому що саме так мозок бореться з усім.
Через самообман.
Треба мати силу духу, щоб жити в темряві,
пам'ятати цю темряву такою, якою вона була.
Не всі це можуть.
Питання в тому…
Вмієш ти в ній жити, Міккі?
- Я готовий. - Він не готовий.
Ні, готовий.
Гадаю, ваша місіс Фрідман вже розповідала про маленьку Ліззі Собек?
- Так. - Що дізнався про неї?
Вона врятувала 50 дітей із потягу, що прямував до Освенциму.
А чи розповідала шановна місіс Фрідман ту частину про чарівних метеликів?
Чарівних метеликів?
Метеликів, які привели тих дітей до Ліззі, в безпечне місце.
Вони стали ключовою частиною історії Ліззі в подальших розповідях,
тому що, Міккі…
Правда була нестерпною.
Я це знаю.
Бо я була там.
Там були метелики,
але не такі метелики, яких люди люблять уявляти.
Деяких вони привели в безпечне місце, але більшості не так сильно пощастило.
Врешті-решт,
втекло лише шість дітей із 49.
Ви - Ліззі Собек.
Чому той потяг?
І як це стосується Ешлі чи мого батька?
Чоловіка, який стратив тих 43 дітей, звали М'ясник Лодзі.
Я обрала той потяг, тому що він був на ньому.
Чому?
Бо він убив мого батька.
У нас є дещо спільне, у тебе й у мене.
Батьки, які померли на наших очах.
Ось цей монстр, який вбив мого.
Це неможливо.
Ні.
Не може бути.
Я когось знайшла.
Отже, вони точно знали код від шафки Ешлі.
Це Ешлі?
Не можу роздивитися.
Наче намагається сховатися від камери.
Спробуй під іншим кутом.
Це ж Рейчел Калдвелл.
Оце так!
Міккі офігіє.
Ми з твоєю мамою робимо важливу роботу.
Допомагаємо людям, яким не впоратися самим.
Але навіть коли ти робиш добру справу,
це не дає імунітету від усього поганого в світі.
Сховатися неможливо.
І мій обов'язок - стежити за ним.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ГАРЛАНА КОБЕНА
Переклад субтитрів: Юлія Бабух
Творчий керівник: Марія Цехмейструк