‫בהשראת הטור "אהבה מודרנית" בניו יורק טיימס‬
‫חלקים מסוימים בדויים‬
‫אהבה מודרנית נוסח טוקיו‬
‫קאנה, יש לך שוקולדים בשבילנו?‬
‫- שלי בעבודת יד, נכון? - שניכם לא תקבלו ממני כלום.‬
‫- למה לא? - בכלל לא?‬
‫אפילו לא מתוך נחמדות?‬
‫- לא. - בחייך! רק אחד!‬
‫- אין לך למי לתת את השוקולד! - נתתי אותו.‬
‫- מה? למי? - תגידי לנו.‬
‫- ברוך שובך. - בהצלחה.‬
‫נתראה מאוחר יותר. דרך אגב, יורד גשם של לבבות כשמקלידים "יום האהבה".‬
‫כמה חמוד!‬
‫כעת משהזכרת את זה,‬
‫נזכרתי שהיום הוא יום האהבה.‬
‫שכחתי לגמרי!‬
‫יום האהבה.‬
‫למה לא קופצים לי לבבות?‬
‫גם יום האהבה ויתר עליי?‬
‫שישים ושלוש זה זקנה מדי?‬
‫הנה. הדבר שגרם לך ליילל שיום האהבה נטש אותך.‬
‫צחקתי. ידעתי מיד שהסיבה היא דגם הטלפון שלי.‬
‫לא, לא צחקת. היית בהלם לגמרי.‬
‫את כל הזמן אומרת שסיימת עם האהבה,‬
‫אבל עמוק בפנים את עדיין רוצה רומנטיקה.‬
‫את גרושה כבר שלוש שנים, אז זה הגיוני.‬
‫אין לי עניין ברומנטיקה. אפילו לא קצת.‬
‫זו הסיבה שאמרתי לך לפתוח את האפליקציה ששלחתי לך קודם.‬
‫קדימה, פתחי אותה.‬
‫- כבר אמרתי לך, "לא". - ברצינות, עכשיו.‬
‫- פתחי אותה. תזדרזי. - בסדר. אעשה זאת.‬
‫- זאת? - כן, את זאת.‬
‫הקישי עליה. הנה.‬
‫ו...?‬
‫בסדר, כאן את מציגה את עצמך.‬
‫ו...‬
‫אלה התכונות שאת מחפשת בבן זוג.‬
‫אז את מסמנת את מי שמוצא חן בעינייך.‬
‫אם גם הוא מסמן אותך, יש ביניכם התאמה.‬
‫אחר כך זה תלוי בך, אם את רוצה ליצור קשר או לא.‬
‫מה דעתך?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫אני פונה אליהם ראשונה.‬
‫אחרי שאנחנו מתכתבים במשך זמן מה,‬
‫אם נראה ששווה להיפגש איתם,‬
‫אנחנו יוצאים לשתות תה.‬
‫רגע, אז את ממש משתמשת בה?‬
‫לא אמרת לי שהתחלת להיפטר מדברים?‬
‫מה? כן.‬
‫לכולנו יש דחף להיפטר ברגע שמגיעים לגיל 60.‬
‫להיפטר מדברים, אבל הזיכרונות נשארים.‬
‫אבל אפילו הזיכרונות מתפוגגים.‬
‫אין יותר דברים. אין יותר זיכרונות.‬
‫עם זאת, סוף חיינו עדיין רחוק.‬
‫- נכון? - כן.‬
‫מהי תוחלת החיים הממוצעת של נשים יפניות?‬
‫שמונים ושמונה, נכון?‬
‫משהו כזה.‬
‫מה שאומר שאנחנו צריכות להשאיר את הדברים רעננים.‬
‫נכון?‬
‫מפגשים חדשים.‬
‫התרגשויות חדשות. זיכרונות חדשים.‬
‫אנחנו צעירות מכדי לקמול.‬
‫ובכן...‬
‫אז...‬
‫לא, תודה לך.‬
‫איך הדייט הגרוע ביותר שלי הפך לטוב ביותר‬
‫הלו?‬
‫ואו! תחנת הראג'וקו נראית שונה לגמרי!‬
‫באמת?‬
‫בכל אופן, את רוצה שאתקשר אלייך כמו שתכננו?‬
‫כן.‬
‫את נשמעת לחוצה. זה נכון?‬
‫ברור שכן!‬
‫חוץ מזה, את זו שבגדה בי.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫הכול באשמתי. אבל נטסוקו, זו הייתה ההחלטה שלך, את יודעת.‬
‫כן, גברתי. אני יודעת.‬
‫אל תזמיני בירה בהזמנה הראשונה שלך רק מפני שחם בחוץ.‬
‫באמת? גם אם הוא יזמין?‬
‫לא הייתי סומכת על גבר שמזמין בירה אחר הצהריים בפגישה הראשונה.‬
‫נטסוקו, יש לך נטייה להיות קצת עקשנית,‬
‫אז שמרי על עצמך.‬
‫כן. כמעט הגעתי, אל תשכחי להתקשר אליי מאוחר יותר.‬
‫תשאירי לי את זה. להתראות. בהצלחה!‬
‫את חושבת שנטסוקו תהיה בסדר?‬
‫אני מקווה שכן.‬
‫נטסוקו, 63 אומנויות יפות, מתגוררת בטוקיו‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫- את בוודאי גברת קוראטה. - כן.‬
‫אני שמח לפגוש אותך. אני היאמי.‬
‫גם אני שמחה לפגוש אותך.‬
‫אני מצטערת מאוד שאיחרתי.‬
‫בכלל לא. הגעתי מוקדם מדי.‬
‫- שבי בבקשה. - טוב.‬
‫שלום. ברוכה הבאה.‬
‫- קפה קר, בבקשה. - קפה קר. בהחלט.‬
‫שוב, זה עונג רב להכיר אותך.‬
‫העונג הוא גם שלי.‬
‫אם כך... את עסוקה מאוד בגלל תפקידך כאוצרת?‬
‫אני מניחה, במידה מסוימת.‬
‫אני מבין.‬
‫אתה עובד בעיצוב פנים, נכון?‬
‫אני גמלאי למחצה בימים אלה.‬
‫עבדת גם היום?‬
‫זה? זה לא זה.‬
‫רק שאלתי מהספרייה כמה ספרים שאני צריכה.‬
‫סליחה. מצטער על העיכוב. הנה הקפה הקר שלך.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫תיהני בבקשה.‬
‫גם היום חם נורא.‬
‫בהחלט כן.‬
‫- ואו! גם את רצת היום? - כן.‬
‫- המשקה שלך. - תודה.‬
‫רק רצתי ריצה קלה מסביב לבית היום.‬
‫זה עדיין מרשים. איפה את רצה בדרך כלל?‬
‫סביב ארמון הקיסר.‬
‫אז את רצה מסוג כזה!‬
‫כשקראתי את הפרופיל שלך, חשבתי שאנחנו מאותו הסוג.‬
‫את טיפוס של ארמון הקיסר?‬
‫הוא קרוב למשרד שלי.‬
‫לא אכפת לי להתלכלך, אז אני רץ בכל מקום.‬
‫עפר, אספלט, בכל מקום. כמובן, אני מחליף בין הנעליים שלי.‬
‫אילו נעליים את נועלת?‬
‫נעלי ריצה רגילות. אלה שהמליצו עליהן בחנות.‬
‫אוי. יש מוכרים שאין להם מושג מה הם עושים,‬
‫וכפות הרגליים שלך עלולות להיפצע. את בסדר?‬
‫כן, עד עתה הכול טוב.‬
‫שלחי לי תמונה מאוחר יותר. אוכל לתת לך כמה עצות.‬
‫אולי לא רואים עליי, אבל רצתי את מרתון טוקיו פעמיים.‬
‫ואו! זה מדהים.‬
‫בואי נרוץ יחד במרתון הבא.‬
‫- יחד? - בטח. אראה לך איך.‬
‫תעני.‬
‫- אני מצטערת. זה מהעבודה. - אני מבין.‬
‫בעניין הזה, את רצה למרחקים ארוכים?‬
‫אני צריכה לרוץ לשירותים.‬
‫הם שם מאחור.‬
‫יש!‬
‫הלו?‬
‫איך הולך?‬
‫קשה לומר.‬
‫הוא תימהוני?‬
‫אני חושבת שלא. לעת עתה.‬
‫אבל אנחנו פשוט לא מצליחים לשבור את הקרח.‬
‫למה לא?‬
‫למה? כי מעולם לא עשיתי דבר כזה קודם.‬
‫אני מבינה.‬
‫זה הגיוני כיוון שהתחתנת עם אהובך מהמכללה.‬
‫מה?‬
‫רגע, זה לא נכון.‬
‫זוכרת?‬
‫כשאת ובעלך נפרדתם בפעם הראשונה.‬
‫מה עם זה?‬
‫זה...‬
‫רגע.‬
‫זה?‬
‫אלוהים, למה את מזכירה לי את זה?‬
‫טעות שלי.‬
‫בכל אופן, פשוט תנהלו שיחה.‬
‫דברי כאילו האהבה עצמה בוקעת משפתייך.‬
‫חכי שנייה. את לא מדברת בהיגיון.‬
‫זה רק הלך רוח.‬
‫את רוצה שאתקשר שוב?‬
‫רק עוד פעם אחת, בסדר?‬
‫למה שלא תנסי לסמס לה במקום זאת?‬
‫אז אני אסמס לך.‬
‫להתראות. לכי על זה!‬
‫בסדר.‬
‫נהנית, בוס?‬
‫את מעוניינת בזה יותר מנטסוקו.‬
‫שיחת בנות היא כיפית כל כך!‬
‫שיחת בנות? מה זה?‬
‫מה?‬
‫אנשים כבר לא אומרים "שיחת בנות"?‬
‫- מצטערת על זה. - בכלל לא. הכול בסדר בעבודה?‬
‫- כן. - זה טוב.‬
‫דרך אגב, צפיתי בסרט שהמלצת עליו במייל.‬
‫- מה חשבת? - נהניתי ממנו.‬
‫- איזה שחקן! - סונג קאנג-הו!‬
‫כן! זה הוא, וגם הגרפיקה הייתה מצוינת.‬
‫בהחלט.‬
‫נכון. אתה עובד בעיצוב, אז מובן שאתה נמשך לזה.‬
‫לא, אני לא כלום בהשוואה אלייך.‬
‫המומחיות שלך היא אומנות מודרנית, נכון?‬
‫כן, אבל אני נתקלת בעבודה בכל הסגנונות.‬
‫הספרים ששאלתי היום הם על דה וינצ'י, כדי להתכונן לתערוכה הבאה שלנו.‬
‫באמת? על מה היא?‬
‫- להראות לך? - בטח.‬
‫זה קצת כבד.‬
‫- קח. - ועוד איך.‬
‫באמת?‬
‫אני מבשל, אבל שום דבר מיוחד.‬
‫אני בקטע של הכנת קארי מתובל מאפס. שמעת על זה פעם?‬
‫זה אופנתי כבר שנים.‬
‫בכל אופן, בסופו של דבר קניתי עשרה תבלינים שונים.‬
‫אני נהנה לבשל בדרך של ניסוי וטעייה.‬
‫זה יותר כמו ניסוי מאשר בישול.‬
‫אבל החברים שלי ממש אוהבים את זה.‬
‫את אוהבת קארי מתובל?‬
‫בדרך כלל אני הולכת למסעדות בשביל זה.‬
‫אם כך אני ממליץ על "גריי" בסנצ'ה. היא הטובה ביותר בטוקיו, אם תשאלי אותי.‬
‫אני חבר של הבעלים.‬
‫בירה אחת מהחבית, בבקשה!‬
‫- מה? - מיד!‬
‫תמשיך בבקשה. מה לגבי סנצ'ה?‬
‫סנצ'ה? מה?‬
‫מצטער. אני לא שותה אלכוהול.‬
‫כן, אני יודעת. זה הופיע בפרופיל שלך. אשתה לבד. אל תתייחס אליי.‬
‫טוב... מה אמרתי?‬
‫קארי, נכון? עכשיו אני נזכר.‬
‫בשבילי, לא רק קארי. כל סוג של בישול הוא ניסוי.‬
‫זה לא הקטע שלי לבשל לפי מתכון.‬
‫בשבילי, מהות הבישול היא להיות מקורי.‬
‫טעמים שונים לפי מצב הרוח שלי.‬
‫את מבשלת, גברת אישי?‬
‫כן, אני מבשלת.‬
‫ואו. את לא נראית טיפוס כזה.‬
‫שנזמין עוד משקה?‬
‫נשמע טוב.‬
‫- סלחי לי, הנה הבירה שלך. - תודה.‬
‫זה בסדר אם אשתה בירה?‬
‫בטח. גם אני אשתה בירה.‬
‫את מוזמנת.‬
‫סליחה.‬
‫הוא פשוט נפלא. אני ממליצה בחום על הואנג ג'ונג-מין.‬
‫הוא יכול לשחק הכול, מדמות מקסימה ועד מאפיונר בעל דם קר.‬
‫חכי רגע בבקשה.‬
‫אני מצטערת. פשוט נסחפתי.‬
‫לא. זה לא זה. רק רציתי לכתוב את זה.‬
‫חכי שנייה. רגע אחד, בבקשה.‬
‫- הואנג ג'ונג-מיון. - לא, הואנג ג'ונג-מין.‬
‫סלחי לי. ג'ונג-מין.‬
‫כן.‬
‫מה היה שמו של הסרט הזה?‬
‫"עולם חדש". זה סרט חובה.‬
‫זה פילם נואר. אתה אוהב את זה?‬
‫כן. נהגתי לצפות בסרטי פילם נואר מהונג קונג כל הזמן.‬
‫יופי. תצפה גם ב"אשורה".‬
‫אני ממליצה גם על "פואמה לאבי".‬
‫- הייתי קוראת לזה יותר דרמה אנושית? - בסדר.‬
‫בטח...‬
‫לקטרגל יש קסם משלו,‬
‫בלי להעליב, אבל כדורגל זה הכי טוב.‬
‫מהותו מהלכים ועבודת צוות...‬
‫אתה יודע, אתה באמת צריך להפסיק להגיד, "אני", "בשבילי", ו"לדעתי".‬
‫זה ממש מוריד לי.‬
‫מה?‬
‫בוא פשוט נגיד שאנחנו לא מתאימים.‬
‫שיהיו לך חיים טובים!‬
‫- מצטערת. אהיה זריזה. - אל תתייחסי אליי.‬
‫הנה זה מגיע.‬
‫יש!‬
‫בירה.‬
‫- יש! - יש.‬
‫- ובכן... - כן?‬
‫יש לך זמן אחרי זה?‬
‫כן. לא קבעתי תוכניות מיוחדות.‬
‫אם את רוצה, אני מכיר מסעדה ספרדית מצוינת.‬
‫למה שלא נאכל שם ארוחת ערב?‬
‫בכיף.‬
‫נפלא.‬
‫אבל עדיין מוקדם מדי.‬
‫מה דעתך שנטייל בסביבה?‬
‫זה נשמע טוב.‬
‫אשמח לטייל. לא הייתי בהרג'וקו כבר שנים.‬
‫גם אני. לא הייתי כאן כבר 20 שנה.‬
‫- אסחב את זה בשבילך. - לא, אני יכולה לסחוב את זה.‬
‫זה נראה כבד.‬
‫אני רגילה לזה.‬
‫בואי נתחלף לפי התור.‬
‫את תסחבי את זה ראשונה.‬
‫בסדר.‬
‫מיזם מחזור כותנה‬
‫- לא, אני באמת חושב שזו לא הדרך. - לא, זה בהחלט בכיוון הזה.‬
‫לא, אני חושב ש"פני ליין" נמצאת בהמשך.‬
‫לא, אני בטוחה שהיא בכיוון הזה.‬
‫אם את מתעקשת, ננסה בדרך שלך.‬
‫בואי נלך.‬
‫כמה מוזר! יכולתי להישבע שהיא הייתה כאן.‬
‫יכול להיות שהם סגרו?‬
‫לא, אני בטוח שהיא ברחוב השני.‬
‫בואי אחריי בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫רואה? היא ממש כאן.‬
‫אוי, אתה צודק!‬
‫אבל אני לא זוכר שהיא הייתה כל כך רחוקה.‬
‫גם הכניסה נראית שונה לגמרי.‬
‫נכון.‬
‫אבל זה חייב להיות המקום.‬
‫ובכן, דברים משתנים.‬
‫פני ליין‬
‫חלפו כ-50 שנה מאז שדרכתי כאן בפעם האחרונה.‬
‫חלפו יותר מ-40 במקרה שלי.‬
‫לא ייאמן שהיא עדיין כאן.‬
‫כן. אני די שמח לראות אותה.‬
‫גם אני.‬
‫אז...‬
‫האם הרחוב תמיד נראה כך?‬
‫זיכרונות יכולים להיות הפכפכים, אתה יודע.‬
‫זה אומר שהעיר עדיין חיה וקיימת.‬
‫אני חושב שזה דבר טוב.‬
‫אני מסכימה.‬
‫אז אפשר לומר שזה לא בגלל הגיל שלי.‬
‫מוסכם.‬
‫אני חושבת שתורי לסחוב את התיק שלי.‬
‫זה בסדר.‬
‫היי!‬
‫אני פשוט חושבת שאנשים צריכים לסחוב את הדברים שלהם,‬
‫בין אם הם זכר או נקבה.‬
‫נשמע הגיוני.‬
‫למה שלא נסחב אותו יחד?‬
‫סליחה?‬
‫מה זה?‬
‫זה לא היה כאן קודם, נכון?‬
‫מאפיין טרופי‬
‫את צודקת.‬
‫נעיף מבט?‬
‫בטח.‬
‫יש לי תחושה שאולי נבלוט קצת.‬
‫אתה צודק.‬
‫אנחנו בולטים זה זמן מה.‬
‫אכפת לך אם אסתכל?‬
‫בכלל לא.‬
‫- שלום. - ברוכה הבאה.‬
‫- הן נראות טעימות. - תסתכלי.‬
‫בואו תיכנסו.‬
‫- סלחי לי. - כן?‬
‫- אקח את זה. - את זה?‬
‫- כן. - המחיר הוא 800 ין.‬
‫תודה.‬
‫- תשתמש בו עכשיו? - כן.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫אני מצטערת. קנית את זה בשביל הספרים שלי.‬
‫אל תצטערי. רציתי אחד כזה שמושלם לקניות היומיומיות שלי.‬
‫אני שמח שמצאתי אחד טוב.‬
‫- הנה העודף שלך. - כן, תודה.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫משהו מדיף ריח טוב.‬
‫זה בהחלט קארי.‬
‫- זה הוא, נכון? - זה הוא.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫שנלך?‬
‫בטח, אני מניחה.‬
‫איזה מהם אתם רוצים?‬
‫השניים האלה עשו בוודאי כמונו.‬
‫כן. בפגישה ראשונה אחרי שהייתה התאמה.‬
‫חבל שהוא השתדל כל כך.‬
‫אתה חושב? הוא ניסה בכלל?‬
‫הוא הזכיר לי את עצמי בעבר האפל לפני 30 שנה.‬
‫עבר אפל?‬
‫למעשה, הייתה לי חוויה טראומטית בדייט ראשון פעם.‬
‫אחרי עשר שנות נישואין, בעלי ואני נפרדנו לזמן מה.‬
‫בזמן הזה יצאתי לדייט‬
‫עם מישהו שלא פגשתי מעולם. זה היה אסון מוחלט.‬
‫ואו.‬
‫הבחור הזה פשוט המשיך לדבר עוד ועוד רק על עצמו.‬
‫כמו הבחור הזה שם. למעשה, לא. אולי אפילו גרוע יותר.‬
‫הוא כאילו ניסה להתעלות עליי.‬
‫כלל לא. כגבר בעצמי, אני בטוח שהוא היה נואש.‬
‫קראי לזה התלהבות נעורים.‬
‫איך אנסח את זה...‬
‫אני חושב שהוא לא ניסה להתעלות עלייך.‬
‫האין זה גרוע יותר אם הוא עשה זאת שלא בכוונה?‬
‫מה קרה בינך ובינו?‬
‫בסוף הדייט הוא הזמין אותי לעוד דייט.‬
‫רואה? הוא חיבב אותך, אז הוא התאמץ לגרום לך לחבב אותו.‬
‫אם זה כך, הוא עשה הכול בצורה שגויה.‬
‫העניין האמיתי הוא מה שקרה אחר כך.‬
‫היו לו כרטיסים למחזה והוא הזמין אותי ללכת איתו.‬
‫זה היה אמור להיות המופע האחרון של הלהקה,‬
‫וזה היה מחזה שבאמת רציתי לראות.‬
‫אבל לא הצלחתי להשיג כרטיסים טובים,‬
‫אז ויתרתי על הרעיון ללכת.‬
‫התווכחתי עם עצמי במשך יומיים שלמים.‬
‫ו...?‬
‫באמת לא יכולתי לסבול ולראות אותו שוב,‬
‫אז שיקרתי שאני חוזרת לגור עם בעלי,‬
‫ודחיתי אותו.‬
‫אז שיקרת לו?‬
‫כן, אני פשוט אדם נורא.‬
‫כשראיתי איך הבחורה לידנו אמרה לבחור איך היא מרגישה,‬
‫התרשמתי.‬
‫מצד שני יש אותי, שהתנהגתי נורא כששיקרתי רק כדי לצאת מזה.‬
‫הדבר המצחיק הוא שבאמת חזרתי לבעלי זמן קצר לאחר מכן.‬
‫אם כי בסופו של דבר התגרשנו.‬
‫אז איך מצאת את הבחור הנורא הזה מלכתחילה?‬
‫היינו חברים לעט.‬
‫איך שהזמנים השתנו.‬
‫במגזיני קולנוע היו מודעות לחברים לעט. היו אז מודעות כאלה בכל מקום, זוכר?‬
‫רציתי לפגוש מישהו שיהיה לי איתו משהו במשותף.‬
‫"בן לוויה לקולנוע".‬
‫כן! זה!‬
‫מה? איך ידעת?‬
‫- כן. - כן.‬
‫בן לוויה לקולנוע. זה מזכיר נשכחות.‬
‫המכתבים שלו היו נפלאים.‬
‫הכתיבה שלו לא הייתה יומרנית אבל מתובלת בביטויים ספרותיים בולטים.‬
‫גם כתב היד שלו היה יפהפה.‬
‫אז הייתי משוכנעת שהוא יהיה נפלא.‬
‫אבל פנים אל פנים, הוא כל הזמן ניסה להתעלות עליי.‬
‫הייתי בהלם מוחלט.‬
‫חשבתי, "באמת כתבת את המכתבים האלה?"‬
‫כתבתי אותם.‬
‫אני הגבר שאת מדברת עליו.‬
‫מה?‬
‫הגבר מהדייט המזעזע שלך...‬
‫זה אני.‬
‫נו באמת! תפסיק. לשנייה כמעט גרמת לי להאמין בזה.‬
‫אתה בכלל לא כמוהו.‬
‫נפגשנו מול הבנק בצומת.‬
‫המהדורה האחרונה של המגזין הייתה הסימן שלנו.‬
‫הזמנתי אותך למחזה של הלהקה "יומינשה", נכון?‬
‫מה? אני מצטערת... מה?‬
‫כעת משאני נזכר,‬
‫אני חושב שדיברתי יותר מדי.‬
‫היית אוצרת ולכן אולי הייתי לחוץ.‬
‫לא רציתי שתחשבי שאני סתם איזה בחור טיפש.‬
‫היית מושכת, אז עשיתי את המקסימום.‬
‫לא רציתי שתשנאי אותי.‬
‫אבל הדבר המצחיק הוא שזה בדיוק מה שקרה.‬
‫אני...‬
‫אני מצטערת מאוד.‬
‫אני מתאר לעצמי שאת רוצה לעזוב ממש עכשיו.‬
‫לא, לא לזה התכוונתי.‬
‫אני מצטערת שהייתי כל כך גסת רוח ואמרתי דברים איומים עליך.‬
‫אפילו אמרתי...‬
‫דברים כמו "נורא" ו"טראומטי".‬
‫אבל הכול היה נכון.‬
‫אבל זה לא מסוג הדברים שאומרים בפני האדם עצמו.‬
‫זה בסדר. את לא ידעת.‬
‫חוץ מזה, אני אסיר תודה.‬
‫אחרי שדחית אותי, הכרתי את אשתי המנוחה.‬
‫גם אנחנו חזרנו זה לזה,‬
‫והתברכתי בבת.‬
‫ובכן,‬
‫אמרת במייל שלך שאתה רוצה לראות מופע פלמנקו, נכון?‬
‫כן.‬
‫אמרת את זה כי שאלתי אותך.‬
‫זו הסיבה שהתחלתי להשתמש באפליקציית ההיכרויות.‬
‫ואו. זאת רוסיו מולינה.‬
‫איך השגת כרטיסים טובים כאלה?‬
‫עשיתי הכול כדי להשיג אותם.‬
‫הייתי אמורה ללכת עם חברה.‬
‫אבל היא הזמינה נסיעת עסקים לחו"ל לתאריך הזה.‬
‫אז...‬
‫התחלתי לחפש,‬
‫בתקווה למצוא ידיד חדש שילך איתי.‬
‫את מתכוונת...‬
‫אליי? את בטוחה?‬
‫אם זה בסדר מבחינתך, כן.‬
‫אני אשמח.‬
‫זהו זה.‬
‫אבל למעשה...‬
‫זה המקום שבאנו אליו גם לפני 30 שנה.‬
‫באמת?‬
‫בדיוק נזכרתי בזה בעצמי.‬
‫שנלך למקום אחר?‬
‫לא, בוא נאכל כאן.‬
‫לא הייתה לי הזדמנות ליהנות אז מהארוחה.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫זה בסדר גמור.‬
‫בואי נתענג על הארוחה הפעם.‬
‫בוא נתענג.‬
‫אחרייך.‬
‫היום הטוב ביותר‬
‫תרגום כתוביות: אסנת חזן‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬