ЗА МОТИВАМИ КОЛОНКИ THE NEW YORK TIMES «СУЧАСНЕ КОХАННЯ»
ПРИСУТНІЙ ХУДОЖНІЙ ВИМИСЕЛ
Сучасне кохання: Токіо
Кано! Ти принесла нам шоколадки?
- Ти зробила їх для мене? - Ви двоє нічого від мене не отримаєте.
- Чому? - Узагалі?
Навіть із ввічливості?
- Ні. - Ти що! Хоча б одну!
- Тобі більше нікому її давати! - Я вже її віддала.
- Що? Кому? - Скажи нам.
- З поверненням. - Щасливо.
До зустрічі. До речі, коли ти вводиш «День Св. Валентина», падають сердечка.
Як мило!
Раз ти вже згадала,
я щойно зрозуміла: сьогодні День Святого Валентина.
Я геть забула!
День Святого Валентина.
У мене сердечок немає. Чому?
Навіть Святий Валентин махнув на мене рукою?
63 роки - це вже застара?
Ось те, що тебе засмутило, бо нібито Святий Валентин тебе покинув.
Я пожартувала. Я відразу знала, що це через модель мого телефона.
Ні, ти не пожартувала. Ти була у великому шоці.
Ти весь час повторюєш, що зав'язала з коханням,
але глибоко в душі тобі хочеться любовних пригод.
Ти вже три роки як розлучена, тож нічого дивного.
Любовні пригоди мене не цікавлять. Ні грама.
Тому я і сказала тобі відкрити додаток, який я тобі надіслала.
Ну ж бо, відкривай.
- Я сказала, що не хочу. - Серйозно, відкривай.
- Відкривай. Швиденько. - Добре. Зараз.
- Цей? - Так.
Торкнися його. Вийшло.
І?
Значить так, тут ти маєш представитися.
А тут
риси, які ти шукаєш у партнера.
Далі ти ставиш галочку на тих, що тобі сподобалися.
Якщо вони поставлять галочку на тобі - складеться пара.
Тоді тобі вирішувати, писати їм чи ні.
Що скажеш?
Не знаю.
Я, наприклад, пишу їм перша.
Потім ми трохи переписуємося,
і якщо я хочу з ними зустрітися,
ми йдемо на чай.
Стривай, то ти дійсно користуєшся цим додатком?
Хіба ти не почала викидати з дому непотріб?
Що? Ну, почала.
У нас усіх з'являються такі пориви, коли нам стукає 60.
Позбуваєшся непотребу, а спогади лишаються.
Але зрештою і спогади вивітрюються.
Більше немає ні речей, ні спогадів.
Але до кінця нашого життя ще далеко.
- Так? - Ага.
Яка середня тривалість життя японських жінок?
Десь 88 років, так?
Щось таке.
Тобто нам потрібно вносити в життя нову течію.
Правильно?
Нові знайомства.
Нові почуття. Нові спогади.
Ми ще надто молоді, щоб чахнути.
Ну…
Отже…
Ні, дякую.
Моє найкраще побачення з чоловіком, З яким було найгірше побачення
Алло?
Нічого собі! Станція Харадзюку так змінилася!
Справді?
То мені подзвонити тобі, як ми домовлялися?
Так.
Здається, ти хвилюєшся. Це так?
Авжеж, хвилююся!
Це все через те, що ти мене зрадила.
Так, я знаю.
Це я в усьому винна. Але Нацуко, це було твоє рішення, сама знаєш.
Так, мем. Знаю.
А ще, хоч надворі й спека, не замовляй пиво відразу.
Серйозно? Навіть якщо він собі замовить?
Я б не довіряла чоловіку, який замовляє пиво вдень на першому побаченні.
Нацуко, ти буваєш упертою,
тож слідкуй за собою.
Ага. Я вже майже на місці. Не забудь подзвонити мені пізніше.
Я все зроблю. Бувай. Щасти тобі!
Думаєте, з Нацуко все буде добре?
Я на це сподіваюся.
НАЦУКО, 63 РОКИ ОБРАЗОТВОРЧЕ МИСТЕЦТВО - ЖИВЕ В ТОКІО
Ласкаво просимо.
- Ви, певно, пані Курата. - Так.
Дуже приємно. Мене звати Хаямі.
Мені теж дуже приємно.
Вибачте за спізнення.
Нестрашно. Я прийшов надто рано.
- Прошу, сідайте. - Дякую.
Вітаю. Ласкаво просимо.
- Каву з льодом, будь ласка. - Кава з льодом. Звісно.
Повторю, я дуже радий знайомству з вами.
Я теж рада нашому знайомству.
То у вас багато роботи кураторкою музею?
Гадаю, що так.
Ясно.
А ви працюєте з дизайном інтер'єру, так?
Зараз я вже частково на пенсії.
Сьогодні ви теж працювали?
А, це? Ні.
Просто взяла в бібліотеці матеріали, які мені потрібні терміново.
Перепрошую. Вибачте, що змусив вас чекати. Ось ваша кава з льодом.
Дуже дякую.
Смачного.
Сьогодні знову така спека.
Це точно.
- Ого! Ти теж сьогодні бігала? - Так.
- Ваш напій. - Дякую.
Я сьогодні лише пробіглася довкола будинку.
Усе одно це вражає. Де ти зазвичай бігаєш?
Навколо імператорського палацу.
Он ти якого типу бігунка!
А я думав, що ми одного типу, коли читав твій профіль.
Ти типу «імператорський палац»?
Це недалеко від мого офісу, я бігаю вранці.
А я не проти бруду, тому бігаю всюди.
Земля, асфальт - будь-де. Звісно, я змінюю взуття.
У якому взутті бігаєш?
У звичайних кросівках для бігу. Які в магазині порадили.
Ясно. Деякі клерки поняття не мають, що вони роблять,
а ти можеш травмувати ноги. Ти в нормі?
Так. Поки що.
Надішли мені потім фотку. Пораджу тобі щось.
Знаю, у це важко повірити, та я двічі пробіг Токійський марафон.
Нічого собі! Клас.
Побігаймо разом.
- Разом? - Ага. Покажу тобі, як треба.
Не соромтеся.
- Перепрошую. Це з роботи. - Я розумію.
До речі, ти бігаєш на довгі дистанції?
Мені треба у вбиральню.
Вона отам позаду.
Так!
Алло?
Ну як там?
Важко сказати.
Він же ж не якийсь дивак?
Не думаю. Принаймні поки що.
Але ми ніяк не можемо розговоритися.
Чому?
Чому? Бо я ніколи не робила цього раніше.
Ясно.
Воно й зрозуміло, ти ж вийшла заміж за свого коханого з університету.
Що?
Точно, це не так.
Пам'ятаєш?
Коли ви з чоловіком уперше розійшлися.
Що тоді?
А…
Чекай, я зрозуміла.
Те?
Господи, нащо ти мені про це нагадала?
Визнаю свою помилку.
Тобі треба просто говорити.
Говори так, ніби з твоїх вуст виходить сама любов.
Секундочку. Це якась нісенітниця.
Це просто стан душі.
Хочеш, щоб я тобі ще раз подзвонила?
Ще разочок, добре?
Чому б вам не писати їй?
Тоді я тобі писатиму.
Бувай. Не бійся!
Добре.
Розважаєтеся, начальнице?
Здається, вам це подобається більше, ніж Нацуко.
Але дівчачі розмови - це так весело!
Дівчачі розмови? Що це таке?
Що?
Ніхто більше не каже «дівчачі розмови»?
- Перепрошую. - Нестрашно. На роботі все добре?
- Так. - Добре.
До речі, я подивився той фільм, який ви порадили в імейлі.
- І що думаєте? - Мені сподобався.
- Який актор! - Сон Кан Хо!
Так! Він. І художнє оформлення чудове.
Безперечно.
Точно. Ви працюєте в дизайні, не дивно, що вас до цього тягне.
Ні, мені з вами не зрівнятися.
То ви спеціалізуєтеся на сучасному мистецтві, так?
Так, але для роботи я візьмуся за все.
У бібліотеці я взяла книжки про Да Вінчі, щоб підготуватися до наступної виставки.
Справді? Що за виставка?
- Показати вам? - Звісно.
Важкенька.
- Ось. - Таки важкенька!
Справді?
Ну, я готую, але нічого такого.
Останнім часом я захопився готуванням пряного карі з нуля. Чула про таке?
Воно давним давно в моді.
Усе закінчилося тим, що я купив десяток різних спецій.
Мені подобається готувати методом проб і помилок.
Це радше експеримент, ніж кулінарія.
Здається, моїм друзям подобається.
Тобі подобається пряне карі?
Я зазвичай їм його в ресторанах.
Тоді рекомендую «Сірий» у Санґенджаї. Як на мене, найкращий ресторан у Токіо.
Я дружу з власником.
Попрошу одне розливне пиво!
- Що? - Зараз принесу!
Продовжуй. Що там Санґенджая?
Санґенджая? Що?
Вибач. Я не п'ю спиртного.
Знаю. Ти написав у своєму профілі. Я питиму сама. Не зважай на мене.
Так… То що я казав?
Карі, так? Уже пригадую.
Для мене не лише карі, а будь-яке приготування їжі - експеримент.
Я не люблю слідувати рецепту.
Для мене кулінарія - прагнення до оригінальності.
Смаки залежно від настрою.
А ти готуєш, пані Ішії?
Так, готую.
Клас. Бо ти на таку не схожа.
Замовимо ще чогось випити?
Залюбки.
- Перепрошую. Ось ваше пиво. - Дякую.
Нічого, якщо я замовлю пиво?
Звісно. А знаєте, я теж буду.
На здоров'я.
Перепрошую.
Він просто прекрасний. Я дуже рекомендую Хван Чун-міна.
Він може зіграти будь-кого: від романтика до холоднокровного гангстера.
Секундочку.
Вибачте. Мене трохи занесло.
Ні-ні. Річ не в тому. Просто хочу записати.
Секундочку, будь ласка.
- Хван Чун-мен. - Ні, Хван Чун-мін.
Перепрошую. Чун-мін.
Так.
А як називався той фільм?
«Новий світ». Його обов'язково потрібно подивитися.
Це нуар. Ви таке дивитеся?
Так. Колись я весь час дивився Гонконзьке кіно в жанрі нуар.
Добре. Тоді також подивіться фільм «Асура».
А ще я рекомендую «Оду моєму батькові».
- Це радше людська драма. - Ясно.
Звісно…
Футзал має свій шарм. І я не хочу тебе образити,
але, як на мене, нічого кращого за футбол не буває.
Він найкраще демонструє ігровий процес і командну гру…
Знаєш, тобі краще перестати говорити «я», «мені», «як на мене» і «на мою думку».
Це дуже відштовхує.
Що?
Скажімо так: ми з тобою не зійшлися.
Прощавай!
- Вибачте. Я швиденько. - Не зважайте на мене.
Щось надіслала.
Ура!
Пиво.
- Ура! - Ура.
- Слухайте… - Так?
А у вас знайдеться час після цього?
Так, я нічого особливого не планувала.
Тоді, якщо хочете, я знаю чудовий іспанський ресторан.
Може, повечеряємо там?
Добре.
Прекрасно.
Але ще зарано.
Може, прогуляємося цим районом?
Залюбки.
Я давно не бувала в Харадзюку. Тому із задоволенням.
І я. Не бував тут років двадцять.
- Я понесу. - Ні, я можу й сама.
Здається, він важкий.
Я звикла.
Тоді несімо по черзі.
Ви поки що понесіть оце.
Добре.
ПРОЄКТ ПЕРЕРОБКИ БАВОВНИ
- Я майже певен, що нам не туди. - Ні, точно сюди.
Ні, здається, Penny Lane був трохи далі.
Ні, я певна, що нам сюди.
Якщо ви наполягаєте, спробуймо піти, як ви кажете.
Ходімо.
Як дивно! Я б могла заприсягтися, що він був тут.
Він міг зникнути?
Ні, я певен, що він на іншій вулиці.
Ідіть за мною.
Добре.
Бачите? Він тут.
Таки ваша правда!
Щось не пригадую, щоб він був так далеко від вулиці.
І вхід виглядає геть інакше.
Інакше.
Але, вочевидь, це таки тут.
Що ж, усе змінюється.
Востаннє я тут бував десь 50 років тому.
А я - понад 40 років тому.
Але він досі тут.
Так. Я радий це бачити.
І я.
Отже…
А вулиця була такою?
Спогади можуть бути такими мінливими.
Це означає, що місто ще живе й здорове.
Думаю, це добре.
Ясно.
Отже, можна сказати, що це не через мій вік.
Погоджуюся.
Здається, моя черга нести мій рюкзак.
Добре.
Агов!
Просто я вважаю, що люди мають носити свої речі,
незважаючи на те, чоловік це чи жінка.
Слушна думка.
Чому б нам не понести його разом?
Як це?
Що це таке?
Раніше цього тут не було, правда?
ТРОПІЧНА НОТКА
Ваша правда.
Подивимося?
Гаразд.
Таке відчуття, ніби ми трохи виділяємося.
Виділяємося.
Що ж, ми вже не молоді.
Не проти, якщо я гляну?
Аж ніяк.
- Вітаю. - Ласкаво просимо.
- Такі апетитні. - Роздивляйтеся.
Підходьте.
- Перепрошую. - Так?
- Я візьму цю. - Цю?
- Так. - З вас 800 єн.
Дякую.
- Покладете в неї? - Так.
Дуже вам дякую.
Вибачте, вам довелося купити це через мої книжки.
Дурниці. Мені потрібна була сумка для моїх щоденних покупок.
Радий, що знайшов непогану.
- Ось ваша решта. - Так, дякую.
Дуже вам дякую.
Щось дуже гарно пахне.
Це точно карі.
- Це він, правда? - Він.
Ласкаво просимо.
Будемо щось?
Так, мабуть.
Що ви будете?
Ті двоє, мабуть, робили те саме, що й ми.
Так. Перше побачення після утворення пари в додатку.
Шкода, що він перестарався.
Думаєте? Хіба він узагалі старався?
Він нагадав мені про моє темне минуле 30 років тому.
Темне минуле?
Колись у мене був травматичний досвід на першому побаченні.
Через десять років шлюбу ми з чоловіком розійшлися на якийсь час.
У період розлуки я пішла на побачення.
З незнайомцем. То була справжня катастрофа.
Нічого собі.
Той хлопець говорив про себе, не вмовкаючи.
Достоту як цей хлопець. Власне, ні. Мабуть, то було ще гірше.
Він ніби весь час намагався мене переплюнути.
Аж ніяк. Можу сказати як чоловік, що він був у відчаї.
Називайте це юнацькою надмірністю.
Як це сказати…
Сумніваюся, що він намагався вас переплюнути.
Хіба не гірше, якщо він робив це ненавмисно?
То що там у вас із ним сталося?
Наприкінці побачення він запросив мене на ще одне.
Бачите? Ви йому сподобалися, тому він дуже хотів сподобатися вам.
У такому разі він зробив усе неправильно.
Справжня проблема була в тому, що сталося потім.
У нього були квитки на виставу, і він запросив мене піти з ним.
Це мала бути остання вистава цього театру,
та ще й вистава, яку я дуже хотіла побачити.
Але я не могла дістати платинові квитки,
і змирилася, що не потраплю на цю виставу.
Я два дні сперечалася із собою.
І?
Я б не витерпіла ще одного побачення з ним,
тому збрехала, що знову сходжуся зі своїм чоловіком,
і відмовила йому.
То ви йому збрехали?
Так, я жахлива людина.
Коли я побачила, як та дівчина сказала хлопцю все, що вона відчувала,
я була вражена.
А я вчинила жахливо, коли збрехала, щоб здихатися.
Смішно те, що я таки зійшлася з чоловіком знову невдовзі по тому.
Та все однак закінчилося розлученням.
А де ви взагалі знайшли цього жахливого хлопця?
Ми листувалися.
Як змінилися часи.
У кіножурналі скрізь була реклама друзів по листуванню, пам'ятаєте?
Я хотіла познайомитися з кимось, з ким би мала щось спільне.
«Кінокомпаньйон».
Так! Це він!
Що? Звідки ви знаєте?
- Так-так-так. - Ага.
«Кінокомпаньйон». Згадується минуле.
Його листи були прекрасні.
Невибагливі, але приправлені літературними виразами, які впадали в око.
Ще в нього був красивий почерк.
Тож я була певна, що він виявиться чудовим.
Але при зустрічі він весь час намагався мене переплюнути.
Я була в невимовному шоці.
Подумала: «Це точно ти писав ті листи?»
Писав.
Тим чоловіком, про якого ви розповідаєте, був я.
Що?
Чоловік із вашого жахливого побачення…
Це я.
Та ну! Припиніть. На якусь секунду я майже повелася.
Ви геть на нього не схожі.
Ми зустрілися перед банком на перехресті.
Нашим сигналом був найновіший випуск «Кінокомпаньйона».
Я запросив вас на виставу театральної трупи Юме-но-Юміньша, так?
Що? Вибачте… Що?
Ох.
Я таки забагато говорив,
тепер собі пригадую.
Оскільки ви були кураторкою, певно, я хвилювався.
Я не хотів справити на вас враження чергового дурника.
Ви були привабливі, тож я зі шкури пнувся.
Я не хотів, щоб ви мене зненавиділи.
Кумедно, що так і вийшло.
Я…
Вибачте мені.
Гадаю, ви хочете піти просто зараз.
Ні, я не те мала на увазі.
Вибачте мені за грубість і за ті жахливі слова про вас.
Я навіть сказала…
такі слова, як «жахливо» та «травматично».
Це ж правда.
Але такого не кажуть людині у вічі.
Нічого. Ви ж не знали.
Крім того, я вам вдячний.
Після того як ви мені відмовили, я зустрів свою покійну дружину.
Я теж знову зійшлася з чоловіком,
і Бог подарував нам донечку.
Що ж,
в імейлі ви писали, що хочете колись подивитися шоу фламенко, так?
Так.
Ви це сказали, бо я вас спитала.
Ось через що я почала користуватися додатком для побачень.
Ого. Це ж Росіо Моліна.
Як ви дістали ці платинові квитки?
Я дуже сильно постаралася.
Я мала піти з подругою.
Але вона наплутала із закордонним відрядженням.
Тож…
Я почала шукати
з надією знайти нового друга, який би склав мені компанію.
Ви маєте на увазі…
Мене? Ви певні?
Якщо ви не проти, звісно.
Я з радістю.
Прийшли.
Власне…
Це те місце, де ми були 30 років тому.
Справді?
Я сам щойно згадав.
Підемо деінде?
Ні, поїжмо тут.
Минулого разу я не змогла насолодитися їжею.
Вибачте, будь ласка.
Та все гаразд.
Посмакуємо цього разу.
Згода.
Після вас.
НАЙКРАЩИЙ ДЕНЬ
Переклад субтитрів: Галина Шрам
Творчий керівник Дмитро Восколович