РОМАНСЕРО
Ми майже на місці. Ось побачите. Це наче місто.
Точніше, ні. Містечко з купою дітлахів.
І їх стає дедалі більше.
Ми чудово проводимо час разом і піклуємося один про одного.
Вірно, Люсі?
Але не думайте, що вчитися не доведеться.
Ви вчитимете математику, іспанську...
Спочатку вам бракуватиме стін, але це краще, ніж нічого зовсім.
Корнеліє, ти не говірлива, еге ж?
Сподобалася книга? У мене є ще багато.
І нам щомісяця видають нові в бібліотеці.
Інколи ми збираємося у мене та варимо гарячий шоколад. Є ще цукерки.
Ви, діти, любите шоколад?
Куди летиш?
Ось побачите. Тут купа дітей.
Давайте, всі на вихід.
Вперед.
Ну ж бо.
Люсі, не дозволяй меншим відволікатися.
Треба дати їм чистий одяг.
Ти тут залишаєшся?
Давай, не будь упертою.
Байдуже, чи вийдеш ти.
Але ж ти зголоднієш, так?
Де вивчила іспанську?
Я знаю, тобі важко довелося. Розумію.
Але ми всі тут друзі.
І тут багато дітей хочуть пограти з тобою.
Якщо хочеш читати замість того, щоб гратися, це теж добре.
Не бійся. Вирішиш, коли будеш готова.
Пішли.
Ну ж бо, це твій дім. Поглянь, там є їжа...
Гей!
Це твоє?
Я теж люблю читати.
Як тебе звуть?
Корнелія.
Я – Табата.
Ти ж щойно приїхала, так?
Якщо тобі щось знадобиться, ось то мій дім.
А це моя машина.
Ходімо.
Ти поранилася?
Бувай, Корнеліє!
Я випадково. Ти ж бачив.
Так? Ти ж бачив, це нещасний випадок.
Не знаю, що сталося.
Нам треба у дільницю.
Не можна. Росаріо каже, що вони всі їдуть туди.
Всі. Вони йдуть по нас. Вони нас вб'ють.
То що тепер, Тео?
Будемо тут дощем милуватися?
Я не знаю, але у дільницю не можна.
Це божевілля.
Ті самі люди, що гналися за Хорданом, тепер йдуть по нас.
Забудь про них. Нічого не буде.
За годину їдемо до Ґранади в лабораторію.
Заповнимо папери і на цьому все.
Добре, слухай. Ти їдь додому. Я все владнаю.
Нам обом варто побути вдома, відмотати час назад, наче нічого не було.
- Точно. Але це сталося, Тео. - Але це бісів нещасний випадок.
Ти бачив. То був нещасний випадок.
Я нічого не бачив.
Ти про що? Ти мав бачити.
Ти мав... Не розумію, що сталося. Коли я дістав пістолет...
У мене пальці заклякли, і я не знаю, що то було.
Пістолет просто вистрілив. Клянуся, я не знаю, що сталося.
Як же Кармен?
Всі думки про неї.
Чому не кажеш, що між вами?
- Що між ким? - Між тобою та нею, Тео.
Більше не запитуй про це.
Кармен!
Зупинися!
Стій!
Як воно, кульбабко?
Бачу, ти добре освоїлася,
хоча й досі не хочеш говорити.
Не хочеш поговорити?
Так. Я приніс тобі дещо.
Ось! І тут!
А тепер тут!
Так краще. В тебе гарна посмішка.
А головне, ти в нормі.
Ось. Щоб ми були гарними друзями.
«Вампіри у Вальпургієву ніч».
Я ніколи не був великим читачем, але завжди був гарним учнем.
Була гарна пам'ять.
Подобається?
Ти найрозумніша дівчинка в таборі.
Що ж, залишу тебе на самоті з твоїми справами.
Колись розповіси мені, де ти так добре вивчила іспанську.
Добре? Бувай, кульбабко!
Святий Христофоре, ти маєш це. Святий Христофоре любові.
Святий Христофоре, ти знаєш. Святий Христофоре, вибач.
Святий Христофоре, ти для усіх. Святий Христофоре, я знаю.
Ти хоч колись розмовляєш?
Вони, можливо, захочуть тебе послухати. Іспанською.
Із цим твоїм акцентом.
Дідько.
- Як справи? - Та ніяк.
- Що в тебе? - Дівчат привіз.
Де ми?
Не знаю.
Корнеліє, ось побачиш, це нічого.
Це лише шок від вигляду крові. Еге ж, Люсі?
Головне зараз дістатися табору, щоб ти відпочила та поспала.
Добре виспалася.
У мене є жуйки, які допоможуть заснути та не думати ні про що.
Дідько, а тому типу це так не обійдеться, це я тобі кажу.
Ти добре поводишся, Корнеліє.
Вони приємно вражені.
Хай там як.
Все позаду.
Можна присісти?
З тобою.
Чи тут.
Чи ось тут.
Чи, можливо, тут.
Ні. Краще все ж таки...
Тут.
Подобається книжка?
Я теж знаю казку.
- Казку? - Ну...
Це не зовсім казка.
Але тобі сподобається.
Ось там, прямісінько там...
Є дерево.
Ти не бачиш його.
Але воно там.
Дуже старе, мудре дерево.
З дуже старим стовбуром, як...
Як той, на якому ми сидимо.
Це дерево може мандрувати.
Дерева мандрують?
Так. Це дерево, яке переміщується.
Це священне дерево.
Воно не говорить, але в нього багато імен.
Бо в нього багато гілок.
Цей табір і всі ці люди – лише одна з них.
Їх безліч.
Безліч людей, безліч створінь.
Створінь, яких складно побачити.
У нього є й коріння.
Дуже глибоке коріння, воно з дуже старих речей.
І величезний стовбур.
Стовбур схожий на танцюючого гіганта.
Це дивовижне дерево.
Одного разу з лісопилки приїхали якісь чоловіки,
хотіли зрубати його, забрати дерево собі.
Вони були дуже егоїстичні.
Але одна група людей вирішила зібратися та захистити дерево.
Вони навчилися рухати його.
Так само, як і воно рухається.
Але люди з лісопилки...
вони не здавалися.
Вони й далі все шукали, шукали...
І шукали.
Та насправді ось воно.
Прямо там.
Мені сподобалася історія.
Я рада.
Можеш приходити сюди, коли хочеш,
сидіти дивитися на нього.
Але нікому не розповідай.
Це секрет.
Чому ти ніколи не їси? Я помітила.
У тебе завжди повна тарілка залишається. Тобі не подобається їжа?
Не подобається, так.
Краще собакам віддавати.
Вони розучилися полювати.
Якщо я їх не нагодую, то хто тоді?
Можна й мені годувати собак?
Звичайно, можна, але...
Ти мусиш і собі щось залишати.
Ти мусиш бути дуже сильною.
- Ні, Кармен, не треба, прошу. - Пропусти мене.
Не створюй ще більше проблем. Не бачиш, що коїться?
Там мій син і чоловік. Відчини.
Кармен...
Дай пройти.
Ні, Кармен. Ні, будь ласка!
- Ні, прошу, Кармен. - Що ти наробив? Облиш мене!
Ти вбити мене хочеш? Цього ти хочеш?
- Припини! - Хочеш мене вбити?
Геть!
Відпусти мене!
Я хочу бачити свою дитину, будь ласка!
Я хочу бачити свою дитину!
- Пусти мене до нього. - Не можу.
Я не можу.
Будь ласка.
Ми їдемо до судмедексперта в Ґранаду з Хосуе. І забираємо Хордана.
Я хочу бачити його, прошу.
- Я розумію, але не можу. - Лише на мить.
Вибач, Кармен.
Боже мій!
Кармен, розкажи про дівчину.
Хто вона?
Що за дівчина?
- Бачила її? - Не знаю.
- Ти бачила її чи ні? - Не знаю. Досить питати.
Я хочу до нього.
Не дільниця, а хлів.
То нещасний випадок. Я був там.
Як не віриш Тео, мені повір.
Теодоро...
Ти знав?
Знав, що Теодоро хотів затягти в ліжко свою сестру? Знав?
Як ти?
Він ніколи з головою не дружив.
Як Кармен?
Що ти робиш?
Відпусти мене!
Що було між вами двома?
Він ні слова не сказав.
Ти ж розумний.
Відпусти!
Відпусти, нафіг!
- Чому ти не розповів? - Чому не розповів що?
Чому не сказав?
Відпусти мене!
Сам все розумієш.
Чому ти не сказав, що він твій син?
Хочеш жити?
Все добре. Йди сюди.
Ходи до мене.
Я сплю?
Ні.
Не хвилюйся.
Я не скривджу тебе.
Ти хочеш жити?
Ходи сюди.
Пий.
Переклад субтитрів: Юлія Бабух
Творчий керівник Дмитро Восколович