РАДЖАРАТНАМ
Ч. СУНДАРІ ЕГМОР, ЧЕННАЙ
ЗАПАШНА СОЛОДКА КАВА
Взимку найкраще, правда?
Ми досі в місті Ченнай.
Поїдьмо кудись.
Тільки ми вдвох.
В Уті, де справжня зима?
Справді?
Тоді поїхали в Уті!
У справжню подорож!
Чудовий.
На щастя.
Щасливий ланцюжок!
Гей! Цей автобус їде в Ченнай.
І ще один!
Теж мені новина!
Ченнай — велике місто. Туди їздить багато автобусів.
Не треба так реагувати на кожен з них.
Ви двоє не голодні?
Їй треба поїсти, перш ніж пити ліки.
Лише повітрям ситий не будеш.
Саме це тобі потрібно. Дихай. Живи!
Я запитую про їжу, а ти проповідуєш.
Зачекай, коли сама зголоднієш.
Чому дивишся?
Коли я голодна, у мене стрес, зрозуміло?
Сюди, будь ласка.
Хвилинку!
Одну расам ваду!
Бабусю, наче ми її роками не годували.
- Що? - Нічого.
Коли у мене стрес, я завжди голодна.
Давай, люба. Насолоджуйся! Їж досхочу.
Уже треба рушати, щоб доїхати в Тумкур засвітла.
Сьогодні їдемо в Тумкур? Так!
Гаразд. Зараз повернуся.
- Ти куди? - О, Боже!
В туалет.
Піти з тобою?
Мені для цього не потрібна компанія! Я це роблю вже 70 років!
А ти продовжуй. Буде ще їжа!
Дві кави, будь ласка.
Мамо, котра година?
- Це я, Ватсало! - Сундарі?
Так. Я від тебе не отримала номер телефону.
- Але ми поїхали. - Що? Навіщо?
- Вислухай мене. - Ти збожеволіла?
Щойно ти дізнаєшся місце, я скерую туди автомобіль!
Вибач, що тебе турбую.
У мене нікого немає, крім тебе. Тому й дзвоню тобі.
- Якось знайди номер телефону. Прошу. - Сундарі...
Мені потрібно зв'язатися.
Прошу, зрозумій.
Будь ласка, не забудь знайти той номер телефону.
- Гаразд. - Дякую.
- Буду закінчувати. Бувай. - Бувай.
Боже...
Буде негарно, якщо ми не подзвонимо.
Ось там телефон. Я подзвоню.
Ні. Не треба...
Краще хай бабуся.
Спокійно, мамо. Я вже написала.
Агов! Вибач! Правило номер два!
Ми ж вирішили не брати з собою телефонів?
А ти свій взяла?
Це обман! Якби знала, взяла б свій також.
Задля безпеки одна з нас повинна мати телефон.
Якщо скажу бабусі, вона влаштує сцену.
Ти навіть не вмієш ввімкнути беззвучний режим!
Я вмію діяти непомітно.
Я теж це вмію.
Я вмію бути непомітною!
Не думай, що ти все робиш правильно.
У мене немає здачі.
Я знаю, розумієш?
- Що ти знаєш? - Я знаю те, що ти думаєш, я не знаю.
Ти не знаєш, що ти знаєш. Як можеш знати те, чого не знаєш?
Як тобі знати, що я знаю? Ти не знаєш, скільки я знаю.
Діалог із «Друзів» від тієї, що ніколи не дивився серіал.
Я знаю, що у тебе є бойфренд.
Я знаю, що ви посварилися.
То хто такий непомітний?
І я знаю діалоги з «Друзів».
Віджай і Сурія, 2001-й рік!
Бачиш? Він знає. Тільки ти не знаєш.
Тільки подумай!
Він казав, що ми і дня не витримаємо.
Ми хотіли довести, що зможемо. І нам це вдалося. Ми виграли.
Хіба ні?
Тепер уже можна повертатися!
Я ж тобі казала!
Ми тут, щоб щось довести?
Усе це, щоб уникнути телефонного дзвінка?
А повернення все виправить?
Ось телефон. Дзвоніть.
Хто буде дзвонити?
Один, два, три!
Алло?
Я залишила записку для тебе. Ти її бачив?
Де ти? Шатабді Експрес?
- Не можу сказати... - Що?
Ні. Власне, я гадки не маю.
- Ніві за кермом. - Що? Вона за кермом?
Чий автомобіль? На шосе?
І ти не проти, що вона за кермом? А літня жінка з тобою, моя мама...
Вона ще з вами чи ви її загубили? Це божевілля, Кавері!
Ми в безпеці.
Ми добре спланували поїздку...
Що, в біса, ви спланували? Ким ви себе уявили?
Якщо з мамою щось трапиться, чи з Чандрою...
Хіба я коли-небудь робила щось не так? Чому не можеш покластися на мене зараз...
Ні, це ти мене послухай! Досить цих дурниць!
Повертайтеся! Негайно!
Інакше, запам'ятай мої слова, страждатимеш решту свого життя.
Алло?
Мамо?
Так, це я.
Тобі потрібна служниця чи дружина?
Моя невістка тобі не служниця. Ти повинен зрозуміти.
Просто повертайтеся додому!
Повернемося, коли будемо готові.
- Зрозуміло? Бувай! - Мамо!
- Мамо? - Бувай.
Не плач, люба. Усе гаразд.
Витри сльози. Підемо?
Твій батько переймається лише вами двома.
Він би й не моргнув, якби мене збив автобус.
- Що це? - Нічого.
- Це не моє! - Сигарета, правда?
Ось.
Стає пізно. Рушаймо!
- Пора. Поїхали. - Зачекай!
Скажи мені! Ти куриш?
Ні! Я ж граю в крикет! Я не курю! І ніколи не курила!
Бабусю, їдьмо! Бо стає пізно.
Ходи, мамо!
Це належить Балі. Я взяла це навмисно.
Я не хочу проблем для нього...
Ти куриш?
Кажу ж тобі, я не курю!
Бо батько мене зробить винною і за це!
Бабусю!
Спочатку бойфренд. Тепер сигарети!
І не відомо, що гірше?
Одне викликає рак, інше — гіркоту і біль у серці.
Що вибереш?
Агов. Сигарети мої.
Не знаю, що відбувається.
Бачиш?
Навіть Бог проти!
СІ ДІ ГОТЕЛЬ
ВІТАЄМО КОНДИЦІОНЕР І БАР
Сюди нам не можна.
Це не Тадж... Але це тільки на одну ніч.
Ходімо.
Клянусь, на фото онлайн було зовсім інакше.
Тихо! Не треба вибачитися!
Усе це схоже на знак, що слід повертатися. Їдьмо.
Ти зробила помилку під час замовлення?
Вона казала, що про все подбає, і привезла нас у цю діру!
Це така королівська лажа!
- Дуже смішно, Кавері. - Дивись!
Фото й відгуки! Я дивилась, перш ніж платити.
Я визнаю свою помилку. І що нам тепер робити?
Ходімо звідси. Знайдемо щось інше. Пішли.
Ти порушила правило.
- Казала ж, без телефонів. - Один нам потрібен.
Не треба було брати. Як же так?
- Це тепер важливо? - Гаразд.
- Ходімо! - Ходімо звідси.
Ну ж бо!
Ходімо!
Бачите? Навіть Бог проти.
Навіщо ти взяла телефон?
Помовч, бабусю!
- Мамо... - Ходімо, люба.
Будь ласка, посвідчення.
Пані, я даю вам найкращий номер. І найкращу знижку.
Бабусю?
Бабусю!
Якби поруч був інший готель...
Якби в тій дурній машині працював двірник, нам не треба було б іти сюди!
Номер для молодят, пані!
Заходьте, пані!
Ну ж бо, пані!
Бачите? Світильники!
Серця! Троянди! Насолоджуйтесь, пані!
Що?
- Кудись ідеш? - Униз.
- Навіщо? - Пройтися.
Я з тобою.
Сама у незнайомому місці?
Я б теж пішла. Але вже переодягнулася!
Облиш. Ми хвилин на десять. Ходімо, люба.
Не більше!
- Агов! - Що таке?
Що ти робиш?
Добре, йди. Не баріться.
- Вона вважає себе детективом. - При цьому не дуже хорошим!
Бабусю!
- Якщо мама... - Свято ж! Ось!
Скуштуй і радій.
Я піду погуляю.
Вперед. А я тут пройдуся.
- Усе буде гаразд? - Безумовно.
Чудово.
Як завжди, зовсім сама.
Пане!
- Пароль до Wi-Fi. - У вас немає 4G?
Є. Але сигналу немає.
У мене є, пані. Дуже хороший сигнал.
Один, два.
Ну ж бо, один, два...
Розслабились! Молодці!
Не сповільнюйтеся. Продовжуйте!
- Швидше! - Дякую.
Хлопці, дивіться вперед.
Він завжди так робить?
- Що між вами? - Спитай козла.
Посварилися?
Він удає скривдженого й засмученого.
Потім ти вмовлятимеш, благатимеш і говоритимеш, і все владнаєш.
Знаєш, що ми зі Шветою побилися об заклад? На те, скільки ви пртримаєтеся.
Ні. Цього разу все інакше. Думаю, це воно.
Не дурій. Це ж ви! Ніві й Картік!
Я на вас шість років дивлюся.
Дівчата! У вас перерва?
Чекай! Тому ти і їдеш у подорож?
Боже! Швета мені сказала. На старій дідусевій машині!
Ти настільки у відчаї?
Просто маленька поїздка. З мамою і бабусею.
Зосередьтесь! Більше зусиль, менше травм.
Серйозно?
Так ти уявляєш собі поїздку?
Зі своєю 200-річною бабусею.
Ти що, здурів?
Твій дідусь дасть машину.
Пан Джаяпракаш позичить мені трохи грошей?
Я геть на нулі. Інакше я не виберусь.
- Доганяйте хлопців! - Ходімо.
Ніві!
Допоможи їй!
Засранець!
Це кінець!
Привіт...
- Чого кричиш? - Я злякалась!
Я теж!
Так!
Дитино.
Цей рік ми прожили під одним дахом.
Неможливо, щоб я знала усе. То скажи...
Люба, що тебе непокоїть?
Що?
Дитинко.
У твоєму віці треба бути щасливою.
А ти наче ось-ось заплачеш!
Дамо тобі ім'я Сумна Сміта?
Тобі не зрозуміти, бабусю.
Чи я не розумію, що таке проблеми!
Наче я не була у твоєму віці.
Наче я народилася відразу старою!
Хіба вона зрозуміє?
Дитинко… Поговори зі мною.
Що це за проблема, яку я не зрозумію?
Скажи мені, люба.
Навіщо? Хіба ти граєш у крикет?
Хіба треба грати у крикет, щоб зрозуміти твою проблему?
Розкажи так, щоб я зрозуміла.
І я зрозумію.
Чому тобі подобається крикет?
- Скажи... - Не знаю, як пояснити, бабусю.
Але коли я займаю позицію на полі,
складнощі мого життя зникають.
Залишається тільки м'яч.
Щоб його відбити, розум, тіло й бита стають одним цілим.
Коли зустрічаються м'яч і бита...
У цю секунду...
Я почуваюся центром всесвіту.
Я почуваюся сама собою, тільки коли граю в крикет, бабусю.
Я тебе розумію. У чому ж проблема?
У мене вже була травма щиколотки.
Крім того я стаю старшою.
- Боже, нащо ти даєш молодість молодим? - Бабусю!
Не думаю, що мою онуку бентежить усе це.
Є ще щось.
Якщо можеш, поділись.
Якщо виберу крикет, доведеться відмовитися від іншого.
А якщо я втрачу все й залишуся з нічим?
Ось у чому проблема.
Нічого, бабусю.
Не хочу ні крикет, ні гравця у крикет.
О ні! Тато зв'язується по відео.
Я ж тобі казала вимкнути.
- Перестань дзвонити! - Чандумо!
Вибач, що турбую. Батько твого друга, невролог...
Можеш переслати його номер?
- Навіщо? Для кого? - Нічого особливого.
Бала мав невелику пригоду.
Пригоду?
Де? Що трапилося?
Можливо, через цей стрес...
Спочатку я думав, що то мігрень...
Тепер я відчуваю напругу з одного боку.
Мені важко говорити.
Але не зважай. Можеш надіслати той номер?
Не турбуйся...
Бувай.
Тату!
Набери Балу.
Я посварилася з ним!
Я прокляла його на автопригоду!
Я жахлива людина.
Бало, відповідай.
Агов! Ти розкажеш мамі?
Подорожі буде кінець і доведеться повертатися в Ченнай!
Ти хочеш знати, що відбувається вдома?
- Дзвони йому. - Ти справді моя бабуся?
Ти не хвилюєшся за свого сина й онука?
Ти справді моя онука?
Коли ти зламала щиколотку, твій батько цим переймався?
Я гадала, ти вся в мене. Але нічого.
- Де мама? - Можливо, у ванній?
Ні. Що як тато подзвонив і попросив її повернутися?
Ні, я сумніваюся.
Залишайся, я перевірю.
Сама підеш? Боже...
Де ж вона?
Маму ніде не видно, бабусю.
Куди ж вона поділася?
Нове місце. Має бути поблизу.
Десь неподалік. Не переймайся.
Повернеться.
Мамо!
- Ніві! - Вона там?
Я ж казала, що повернеться!
- Зустрінемося внизу. Швиденько. Добре? - Добре.
Тут, у цій будівлі.
- Моя свекруха. - Привіт.
- Дочка, Ніві.
- Привіт! - Привіт!
- Привіт. - Сіндуджа й Раші.
- Привіт. - Привіт.
Вочевидь, тут неподалік можна повечеряти.
У готелі не мають води у пляшках.
І дощ припинився.
Поїжмо десь в іншому місці.
- Одну хвилинку. - Звісно.
Твоя мама вперше прийняла рішення.
Нічого не кажи, іди з нею.
Що думаєш? Ось вона.
Чому ви так поводитеся? Не запитуйте їх, чи вони подружки.
А вони подружки?
Пам'ятайте про манери.
- Особливо ти. Не витріщайся на них так. - Не буду.
Я просто кажу, що хочу спати! А ви собі йдіть! Йдіть!
Залишити тебе саму?
Не турбуйся. Мені компанію складе адміністратор.
Бабусю...
Розважайтесь.
Дуже приємно. Дякую.
Ого!
Тут справді непогано.
Я можу показати вам місце, де я проводила час дитиною.
- Що скажеш? - Так.
- Так! - Непогано.
Хороша ідея.
У пошуках великого святого злиття
Я йду, я лечу
То як?
Ходімо, мамо.
І після
- Так? Ходімо. - Авжеж.
О, світляки
Надворі, під пологом світла...
Я почувався справді як дитина
Я відчував...
То був я чи хтось інший?
Яка темрява створила цю музику?
Чи це знання?
Я розтав, я народився знову, О, я цілквоито змінився
Красиво, правда?
Цього б не сталося, якби ми лишилися вдома.
Дякую, Ніві!
Привіт, Бало! Як ти?
Чому ти не відповідав?
Усе добре. На відміну від тебе, я працюю.
У мене робота.
Тато казав, у тебе була пригода.
Я трохи пошкодив велосипед. Ти поремонтуєш його.
Не забудь купити мені навушники.
А я хвилювалася за тебе!
Добре! Як тато?
А що? У нього все гаразд.
Він думав, що в нього інсульт, і хотів номер невролога.
Що? Коли це було?
Дві години тому.
Я ж тут. Якби щось було не так, він би мені подзвонив.
Він знає, що тобі нема віри.
Іди перевір! Слухай...
Якщо хочеш, щоб ми повернулися...
Тому я й сміявся з вашої подорожі.
Ви з мамою лише говорите,
а потім шукаєте привід.
Ми не збираємося повертатися.
То й не повертайтесь!
Увечері представляю свій проєкт. Мушу йти. Бувай.
Агов, якщо тато...
Тато? Що трапилося?
Що таке? Що трапилося?
Поговори з нею!
Мій чоловік у небезпеці.
А я спостерігаю за світлячками!
Саме тому ми тобі не все говоримо.
Послухай мене!
Ти ніколи не приймаєш правильне рішення.
Чоловіки помиляються, коли не довіряють мені.
Але ви робите те ж саме. Хіба це правильно?
Вуса — єдина різниця між тобою і твоїм сином.
Кавері, зрозумій же.
Спершу він мій син, потім — твій чоловік.
Я добре його знаю
Як же він зручно захворів, щойно ти поїхала.
Чому він не захворів минулого четверга?
Він просто вдає!
Мій чоловік у небезпеці.
- Так, Ніві? - Він розраховує, що ти так і подумаєш.
Якщо купишся на це, місію виконано!
Ти не розумієш, Ніві!
Зрозумієш, коли вийдеш заміж.
Ти готова проїхати 650 кілометрів, щоб подати йому таблетку анальгіну?
Зрозумій!
Послухай...
Люба, послухай мене.
Цей човен попливе, якщо будемо веслувати разом.
І це буде зовсім не легко.
Будуть велетенські хвилі. Човен може перевернутися.
В очі занесе пісок!
Ви шкодуватимете, що не залишилися на березі.
Але якщо веслувати заодно, то ми випливемо в море.
І тоді все заспокоїться.
Так само у житті.
Кавері, послухай мене.
Ти зможеш.
- Як гадаєш? - Думаєш, вона поїде назад?
Що? У нічній сорочці?
Кавері.
Це твоє життя і твоє рішення.
Якщо погодишся, продовжимо подорож.
Якщо ні, повертаємось.
Бабусю?
Добре?
Скажеш нам вранці.
Запам'ятай мої слова. Ти страждатимеш усе життя.
Що сталося?
Мені треба в туалет.
- Доброго ранку. - Чандумо...
Як ти?
Дзвонив лікареві?
Так. Він усякого наговорив.
Точніше, тату.
Він хоче мене госпіталізувати. У мене стрес, високий тиск...
Він хоче знати, чому.
Я не казав йому, що ви всі мене покинули.
Добре. Як далеко ви заїхали?
- А що, тату? - Просто запитую...
Приблизно 600 кілометрів.
Коли будете повертатися, не їдьте через Чіттур.
Жахливі затори. Будете довго їхати.
Так! Іду!
- Що, бабусю? - Вимикай.
Добре. Поговоримо пізніше.
Білизна, пане.
Я в туалет.
Маєш сірники?
Роби, що кажу. І ніяких запитань.
Ще нічого. Приходь завтра.
Тепер бачиш, який корисний телефон, що я тобі дала?
Даси мені шість штук?
Дивись, щоб були гарячі,
хрусткі і з густим соусом чатні.
Послухай. Купи й собі парочку.
- Якщо ми вирушимо зараз, коли доїдемо? - Куди?
У Гоа чекає приз за акторське мистецтво твого сина.
Він вважає себе Сіваджі!
Більше не дзвонитиму.
Ми відпливаємо від цього берега!
Пані, не забудьте поставити нам п'ять зірочок!
Переклад субтитрів: Павло Насада
Творчий керівник: Яна Філоненко