SWEET KARAM COFFEE
Her. Prøv dette.
Det er perfekt til festen.
Er det for mye?
Ta av øredobbene.
Kan du ikke slå ut håret?
Du blir midtpunktet i morgen!
Gå ut uten å flette håret? Chandru kommer ikke til å tillate det.
Hva tillater ikke Chandru?
Hei, Chandru.
Vi ventet deg ikke hjem så tidlig.
Majoren har invitert oss i morgen, ikke sant?
Vi prøvde på noen klær.
Vi skulle til å gå bort til mamma for å hente Raja.
-Kom, så går vi. -Skal du gå ut sånn?
Nei. Når jeg har skiftet.
Jeg synes du er fin, Sundari.
Du burde ha på deg dette i morgen.
Vi sees.
Sundari?
Jeg har sagt til majoren at vi ikke kommer i morgen.
Vi skal spise middag som familie for å feire forfremmelsen min.
Er du mer opprørt for festen enn glad for forfremmelsen?
Nei. Ikke noe sånt.
Hvor skal vi i morgen?
-Slipp meg. -Hvor...
RESEPSJON
Takk.
Kom igjen.
Norton Street 15 i Egmore. Bare fem minutter unna.
Husker du ruten vi tar fra skolen og hjem?
Gi veibeskrivelsen til ham, så kjører han dere hjem.
Jeg gjør ferdig litt arbeid og kommer straks tilbake.
Dra. Ta deg av broren din!
-Vil du ha litt te, Vikram? -Nei takk.
Vikram fyller ut skjemaene. Skal vi ringe pappa?
Nei. La legen komme først.
La oss se hva han sier, og så ringe faren din.
Jeg trenger fem minutter.
Hvor lang tid har det gått?
Det er ikke legen til bestemoren din.
Og det er ikke besta.
Jeg trodde hun lot som.
Hun ba Vikram om å ta henne med til Dharamshala.
Jeg var ikke engang grei mot henne.
Jeg sa for mye.
Jeg har aldri sagt noe respektløst til henne.
Og at dette kan være det siste jeg sa til henne, føles fælt.
Du kan ikke alltid være perfekt.
Du har alltid respektert alderen hennes og svelget sinnet ditt for hennes lykke.
Hvor lenge kan du fortsette sånn?
Uten å si hva du mener, alltid passe på hva du sier.
Du kan ikke alltid tenke på andres tikkende klokker, mamma.
Det livet jeg ønsker meg,
og å sikre at det ikke sårer andre...
Det må finnes en balanse.
Mr. Singh!
I går, da jeg så at Julia var så glad,
gjorde det vondt, mamma.
Det føltes som om jeg traff bunnen.
Men nå virker det så trivielt.
Jeg forstår det ikke.
Det er sånn det er.
Man kjenner ikke hodepinen når man har hjerteinfarkt.
Det er ikke det, mamma.
Om noe verre skjer, gjør det situasjonen hennes mindre viktig?
Det er sant.
Ingenting varer.
Det er det eneste som er konstant.
Hvorfor har alt to sider?
Hvorfor må jeg velge mellom én og to?
Hvorfor kan ikke én bare være én, og to bare være to?
Du babler fordi du ikke har sovet.
Jeg forstår ingenting.
Nå forstår jeg.
Hva gjør dere utenfor intensiven? Sundari er ikke her.
Hun er oppe.
Mamma...
Besta...
Hei...
Dere brøt turens fjerde regel, begge to.
Dere dro fra følgesvennen deres.
Jeg tullet bare!
Jeg er gammel, som forklarer lavt blodtrykk, dehydrering, sure oppstøt...
Alt samlet ble for mye.
Én flaske mineralvann, noe syrenøytraliserende
og mye sjokolade, så går det bra med Sundari!
Ikke gråt! Ingenting skjedde. Det går bra.
Hva er det? Det går bra med meg.
Hallo?
Hallo, Rajaratnam.
Raj?
Vet du hvor mange ganger jeg har ringt?
Mobilen din var av.
Hvem skal jeg ringe om det er krise?
Si det.
Greit. Glem det. Hvorfor ringer du så sent?
Moren din var uvel, men det går bra nå.
Ingenting å være redd for.
Bare litt sure oppstøt og dehydrering.
Det er vel ingenting?
Hun er vel pratsom og oppe og går som vanlig?
Vi skal holde øye med henne, som legen sier.
Jeg tar henne med hjem snart.
Hallo?
Jeg sa jeg kommer hjem med moren din snart.
Så du ringer meg bare når moren min er uvel?
Ellers hadde du vel ikke giddet?
Jeg vet at det er det som er viktig for deg.
Hver gang du ringer hjem, spør du bare om henne eller ungene.
Hvordan har du det?
Hvordan har du det, Kaveri?
Jeg...
Glad, fri, har det moro?
Jeg vil si "nei" til alt sammen.
Jeg vil si at jeg ikke har det bra.
Det er det jeg også vil høre.
Men om du sier det, er det en løgn.
Jeg klarer ikke dette lenger, Raj.
Du kunne ha snakket med meg.
Om jeg hadde det, hadde du hørt etter?
Ville du ha forstått?
Si det nå. Jeg lytter.
Jeg er bare en leke for deg, ikke sant? Du gjør som du vil med meg.
Har du noen gang latt meg føle at du virkelig trenger meg?
Har du noen gang sagt til meg at du vil ha meg?
Hvorfor ikke?
Det ville ha såret stoltheten din.
Om du hadde sagt det, hadde jeg visst at jeg var viktig for deg.
Jeg hadde blitt glad for at noen elsket meg!
Jeg ville ha følt meg verdsatt i hjemmet mitt!
Denne turen har gitt meg det, Raj.
Det føles som jeg har plantet føttene på bakken.
Jeg snublet rundt uten balanse.
Men nå har jeg funnet en plass.
Kaveri, sier du at det er slutt?
Nei, Raj.
Alt forblir det samme. Ingenting forandrer seg.
Bare jeg.
Ikke forandre deg for mye. Jeg liker deg sånn du er.
Jeg vet det.
Jeg føler meg som den typiske mannen som bare savner kona når hun er borte.
Hvorfor skulle jeg tro det?
Hvorfor? Har du savnet meg?
Skal jeg sende deg penger?
Til billetter eller sykehusregninger?
Det er ikke din eneste jobb å betale for alle hele tiden.
Hvordan det? Hva er galt med det?
Jeg er ikke den eneste som er fanget av rutinen. Det er du også.
Spiller alltid rollen som familiens ansvarlige overhode.
Selv når du pusser tennene,
mumler du: "Familiens overhode pusser tennene."
Det er ikke alt du er, Raj.
Jeg vet det.
Hvor dro du, Raj? Hvor er vi?
Jeg har fortsatt 20-rupiseddelen du ga meg for 20 år siden.
Det er den Rajaratnam jeg vil ha.
Jeg savner den Raj og den Kaveri.
Var du sint fordi jeg dro?
Nei. Jeg hoppet av glede for at kona mi var utenbys!
Av og til var jeg litt sint.
Spesielt da Bala bestilte pizza og pasta.
-Fælt! -Spiser dere ute hver dag?
Hva ellers? Du lærte ikke ferdighetene dine videre til noen her.
Matdronningen.
Rajaratnam? Roste du meg nå?
Hvordan er det der?
Lager du mat til alle?
Nei. Ingen matlaging her. Turen er flukten vår.
Kaveri, la oss begynne på nytt.
Denne gangen skal jeg gi deg noe bedre
enn 20 rupier til å huske meg med.
Men neste gang
kan du vel rømme med meg?
Pasienten har diabetes. Det er det eneste problemet. Noe mer?
-Vi venter på prøveresultatene. -Jeg er enig.
-Hils Sharma. -Ja.
-Hyggelig å møte deg. -Ta vare på deg selv.
Legen hadde et par spørsmål. Ikke noe å bekymre seg for.
SP er helt fin.
Hun er sterk for alderen, og stabil, noe som ikke overrasker meg.
Kan vi dra? Er hun klar til det?
Vi finner ut av det.
Hvem tar seg av henne hjemme?
Faren min. Det er den eneste jobben hans.
Hvor lenge har hun tatt Lisinopril? Beklager. Blodtrykksmedisinen.
Vet ikke. Jeg kan ringe pappa og sjekke. Eller moren min. Hvor er hun?
Sundari har diabetes, ikke sant? Jeg har hørt Kaveri klage.
Tar hun Metformin også? Og insulin?
Nei. Hun tar bare medisin.
Jeg kan ringe pappa og høre hva slags piller.
Hva med andre medisiner? Tilskudd?
Kalsium, jern, sink...
Dette er veldig viktig, Nivi. Jeg må vite om hun er allergisk mot noen stoffer.
Jeg tenkte du kunne vite det. Glem det. Jeg snakker med Kaveri.
Jeg fant henne ikke.
Ra-ja-roo-ri...
Hva slags tull er dette?
Jeg døste av mens vi snakket. Da jeg våknet, var dere borte.
Kom igjen. Stå opp!
I denne alderen? Om jeg står opp raskt, knekker beina mine.
Hør på meg, besta. Stå opp.
Herregud! Er det rullestol her?
Kutt ut spillet og reis deg.
-Kom igjen. -Rømmer vi?
I bunn og grunn.
-Løft meg og løp. -Kom.
-Ikke åpne øynene. -Greit.
-Hvor skal vi? -Hendene her.
Greit. Sånn.
-Åpne øynene. -Greit, og...
Se fremover.
Taj Mahal!
Jøss!
Er det faktisk Taj Mahal?
Ekte vare.
Det er så vakkert.
Du er veldig fin i den grønne kittelen.
Som en ungdom.
Tok du meg med hit med bind for øynene for å vise meg dette?
Du elsker drama.
Besta.
Legen sa du tok stoffoverdose.
Du hadde for mange piller...
Du får ikke sol eller frisk luft når du er innelåst på rommet.
Si det til faren din.
Ikke utelat et eneste ord. Utbroder litt også.
Pappa er uskyldig.
Han bryr seg veldig om deg.
Han vil bare at jeg skal leve.
Hva med deg?
Det er vel ikke nok?
Jeg vet ingenting om deg, besta.
Ingenting.
Jeg trodde vi skulle komme hverandre nær om vi tre dro på tur sammen.
Men du og mamma...
Alle hadde sine egne grunner da vi dro.
Det er artig å tenke på.
Du har vært nok alene.
Jeg vet jeg hadde egne grunner til å komme hit.
Det må du også ha visst.
Vi vet begge hvorfor mamma ble med.
Men du?
Denne turen handler vel ikke bare om å være fri og leve litt?
Det er én grunn.
Men ikke den eneste.
Det var ikke storm i Goa.
Muruga dukket ikke opp i drømmen din.
Du nekter ikke engang, besta.
Når jeg tenker etter, planla du hele turen.
Vi er her på grunn av deg.
Og jeg er glad for det.
Men hvorfor, besta?
Begge fulgte meg blindt uten å kjenne mitt ekte jeg.
Jeg vil til Dharamshala.
Jeg må minne meg selv på hvordan det er å le.
Hvorfor? Ler du ikke med oss hele tiden?
Hvordan kan jeg la være når jeg er omgitt av klovner?
Jeg mener noe annet.
Jeg vil le av glede fra dypt inne i hjertet mitt.
Hvem er i Dharamshala, besta?
Deva.
Du spurte hvem.
Jeg sa navnet.
Deva.
Vesla...
Kan du ta meg med til Dharamshala?
Kan du bli med meg?
Vi drar, besta.
Takk, vesla!
Hallo?
Hvem er det?
Hei.
-Beklager, mente ikke å luske... -Hvem er du?
-Jeg ville se om Niveditha er tilbake... -Karthik.
Bala. Broren til Nivi.
Nei. Hun er ikke tilbake.
Beklager. Jeg...
Det er greit. De sa det ikke til oss heller.
De dro helt plutselig.
Du kom hit forleden dag. Pappa sa det.
Ikke spør meg om det.
Faktisk trodde jeg du var faren din. Det var derfor jeg gjemte meg.
Vet du når de kommer tilbake?
I overmorgen. De flyr tilbake.
Greit.
-Takk. Vi sees. -Ja.
Har hun blokkert deg?
Hvor er du på vei?
For å kjøpe røyk og bare kjøre rundt. Røyker du?
-Cricketspiller. -Å ja!
Er Niveditha flink?
Jeg vet at cricket er livet hennes og alt det,
men har hun det som skal til?
Hun er jævlig god.
Greit. Vi sees. Ha det.
Mamma? Jeg ringte Raj i går og sa vi kom tilbake i morgen.
Men la oss ikke endre planen.
Jeg hater det når han endrer planer.
Han kunne love å komme, og jeg ventet.
Så ringte han plutselig og sa rolig at han var forsinket med to dager.
Jeg hatet det.
Det heter karma.
La ham lide. Det er et herlig konsept.
Jeg ville vise ham hvem jeg er og tvinge ham til å overtale meg.
Men stakkaren gjør det ikke bra.
Han er en bra mann.
Han er en god sønn.
Og en veldig god far.
Og en god ektemann...
Unnskyld meg. Jeg må ta den.
-Beklager. -Ikke noe problem.
Mamma! Vi drar på lørdag.
Når prøveresultatene dine er her, og legen sier det er greit.
Gjengen har dratt.
Det skulle mye overtalelse til.
De bryr seg veldig om deg. Sundari ditt, Sundari datt.
Bare Vikram er igjen. Han sa han skulle følge oss til Dharamshala.
Tvang du ham ikke til å dra?
Ikke begynn. Hun begynner å bable.
Han kommer til å høre dere. Oppfør dere.
Drar vi til Dharamshala, skal jeg oppføre meg så bra jeg kan.
Jeg har bestilt en biltransport til dere.
-Den bør komme trygt til Chennai. -Takk.
Bare fly og drosje fra nå av.
Flott.
Og SP...
Jeg har snakket med legen.
Du kan dra.
-Takk! -Herregud!
-Bra, besta! -Tusen takk!
Besta! Jippi!
-Nå? -Så...
-Jeg venter utenfor. -Det er greit. Sett deg.
-Greit. Takk. -Hindi!
Nå?
Deva?
Dharamshala?
Fortsett. Er dette hurtigrunden?
Greit. Bare lov med ti spørsmål.
Jeg sier bare ja eller nei.
Tenk før du spør, Kaveri.
-Du er dommeren, Vikram. -Skal bli!
-Vesla, er det greit? -Greit.
Start!
Når møtte du ham?
Team Nivi og Kaveri har tapt første runde.
Dette kan ikke svares på med ja eller nei.
Diskuter med meg før du spør, mamma.
Hvordan kan jeg ellers spørre om det?
Møtte du Deva før du ble gift?
Nei.
Er Deva typen din?
Nei!
Ikke lyv, besta.
Herr Chandru var min første og siste type.
Jøss! Dydig kone!
-Så klart. -Jøss!
Drama!
Bare 30 sekunder igjen. Nesten på tide å gå og tisse.
Ja! Jeg er enig med SP.
Ti sekunder gått. Tjue igjen.
Så du har aldri møtt ham.
Han vet ikke hvem du er.
Ugjengjeldt kjærlighet?
Nei!
De siste ti sekundene.
Greit! Dere var forelsket, men det var alt.
Ingenting skjedde. Han er sjelevennen din.
Vent! Var det han som spurte om å få tegne deg, som i Titanic?
Ugyldig.
Svar bare med ja eller nei, SP.
Fikk Nivi deg dit?
Hva sier du, besta? Bare ja-og-nei-spørsmål.
Alt vel og bra. Dere stilte bare ikke spørsmålene riktig.
Hvorfor er det så farlig?
Bare noen dager til.
-Ja? -Hallo.
Jeg er Sundari fra Chennai.
Jeg vil treffe Deva.
Hei. Jeg er Rashmi. Jeg tar meg av eiendommen.
Kom inn.
-Hei, Rashmi. -Hei.
Interessant interiør. Bra gjort.
Sett dere, alle sammen.
Te? Melk eller svart?
-Melk til alle. -Greit.
-Og du? -Jeg tar hva som helst.
Overrask meg.
Greit. Straks tilbake.
Beklager, vesla.
For at jeg ødela Goa-planene dine.
Jeg ville ikke kommet så langt uten deg.
Takk, vesla.
Jeg tar imot kontanter og nettbetaling.
Jeg ser at du alltid sliter for familien.
Men du er den som holder oss samlet.
Takk!
Besta takker.
Kutt ut.
-Skal jeg hjelpe deg? -Ja.
-Det lukter godt. Hva er det? -Kangra-te.
-Bor du her? -Ja, jeg er herfra.
-Fin hage! Kan vi sitte ute? -Ja.
-Hva heter du? -Vikram.
-Hvor er du fra? -Bangalore. Har du vært der?
Nei. Ikke enda.
Snart, forhåpentligvis.
-Hvor lenge skal du være her? -Aner ikke. Som alltid.
-Teen din. -Det er unødvendig.
Jeg vil bare hjem.
Vær stille, Nivi.
Hva tenker du på?
Hva?
Du var sint på Karthik og stakk av fra Chennai.
Nå stikker du av fra Vikram fordi han gjorde deg opprørt.
Hva heter du? Kanyakumari-ekspressen?
-Mamma. -Hva er det?
Hva er i veien?
Jeg vil hjem.
Du, besta, pappa, Bala... Det er bra nok for meg.
Bala også?
Greit, vennen. La oss dra hjem.
Vi blir lykkelige. Bare vi.
Greit?
Men la oss gå og gi besta moralsk støtte nå.
Kom.
Du...
Deva?
Deva!
Sundari!
DEN SOM TOK MEG MED HIT, MÅ TA MEG MED HJEM
Tekst: Heidi Rabbevåg
Kreativ leder Gry Impelluso