РАДЖАРАТНАМ
Ч. СУНДАРІ ЕГМОР, МАДРАС
ЗАПАШНА СОЛОДКА КАВА
Ось. Спробуй оце.
Ідеально для вечірки.
Не занадто?
Попусти сережки.
Чому б не розпустити волосся?
Усі не відриватимуть очей від тебе завтра!
Піти, не заплітаючи волосся? Чандру цього не дозволить.
Чандру цього не дозволить?
Агов, Чандру.
Ми не чекали тебе вдома так скоро.
Мер запросив нас на завтра, вірно?
Ми приміряли одяг.
Ми збиралися рушити до мами і забрати Раджа.
- Нумо, ходімо. - Ти підеш отак?
Ні. Переодягнусь.
Ти виглядаєш чудово, Сундарі.
Обов'язково одягнись так завтра.
Побачимось.
Сундарі?
Насправді я сказав мерові, що завтра ми не зможемо.
Ми повечеряємо усією сім'єю з нагоди мого підвищення у компанії.
Тебе більше хвилює вечірка, ніж моє підвищення?
О, ні. Зовсім ні.
То куди ми підемо завтра?
- Пусти. - Куди...
СТІЙКА РЕЄСТРАЦІЇ
Ходімо.
Номер 15, Нортон Стріт, Егмор. Ще 15 хвилин.
Пам'ятаєш наш маршрут зі школи до дому?
Розкажи йому, він відведе тебе додому.
Я дещо закінчу і скоро повернуся.
Рухайтесь. Потурбуйся про брата!
- Хочеш чаю, Вікраме? - Ні, дякую.
Вікрам заповнює форми. Подзвонимо татові?
Ні, нехай спочатку прийде лікар.
Побачимо, що він скаже, і тоді подзвонимо татові.
Мені потрібно п'ять хвилин.
Скільки часу вже пройшло?
Це не бабусин лікар.
І це не бабуся.
Мамо, я думала, вона вдає.
Вона попросила Вікрама відвезти її в Дармсалу.
А я була така нечемна з нею.
Я надто багато говорила.
Досі я не зверталася до неї без поваги.
Тільки подумати, що це може бути останнє, що я їй сказала, і мені дуже сумно.
Неможливо бути завжди ідеальною.
Поважаючи її вік, ти завжди гамувала свій гнів заради неї.
Як довго ти можеш так чинити?
Не висловлюєш свою думку, завжди стежиш за тим, що говориш.
Ти не можеш завжди думати тільки про інших, мамо.
Між тим життям, яке мені подобається,
і тим, щоб не завдавати болю іншим,
повинна бути рівновага.
Пане Сінгх!
Коли вчора я бачила Джулію такою щасливою,
мені було боляче, мамо.
Наче впала на кам'яне дно.
А зараз все видається таким тривіальним.
Мені цього не збагнути.
Так воно і буває, люба.
Коли болить серце, не відчуваєш болю голови.
Це не те, мамо.
Якщо трапиться щось гірше, це зробить її ситуацію менш важливою?
Твоя правда.
Фактично ніщо не триває вічно
і це — єдине правило.
Чому все має дві сторони?
Чому доводиться вибирати між ними двома?
Чому вони не можуть співіснувати?
Ти це говориш, бо довго не спала.
Я нічого не розумію.
Тепер вже розумію.
Чому ви біля реанімації? Сундарі не тут.
Вона поверхом вище.
Мамо...
Бабусю.
Агов...
Ви обидві порушили четверте правило нашої подорожі.
Ви ледь не втратили вашу подругу.
Це я жартую!
Старію, тому низький тиск, дегідратація, кислотність...
Все це звалило мене з ніг.
Пляшка мінеральної води, антациди...
Багато шоколаду — і Сундарі в порядку!
Не плач! Нічого не трапилося. Усе гаразд.
Що таке, люба? Усе добре.
Алло?
Привіт, Раджаратнаме.
Радж?
Знаєш, скільки разів я набирав тебе?
Твій телефон постійно вимкнений.
Як щось трапиться, кому мені дзвонити?
Скажи.
Гаразд. Байдуже. Чому ти дзвониш у такий час?
Твоїй мамі було зле. Але зараз у неї усе гаразд.
Боятися нічого.
Просто кислотність і дегідратація.
Правда, усе гаразд?
Вона балакуча і така як завжди, вірно?
Ми доглянемо її. Як пояснив лікар.
Скоро привезу її додому.
Алло?
Кажу, що скоро буду вдома з твоєю мамою.
То ти мені дзвониш лише тоді, коли моїй мамі зле?
Інакше ти б не потурбувалася, вірно?
Я знаю, що для тебе це важливо.
Кожного разу, коли ти телефонував, ти завжди цікавився тільки нею та дітьми.
Як ти?
Скажи мені. Кавері. Як ти?
Я...
Щаслива, вільна, розважаєшся?
Я хочу заперечити усе це.
Клянусь, я хочу сказати, що у мене не все гаразд.
Хотілося б почути це і від тебе.
Але якщо ти це скажеш, то буде неправда.
Я більше так не можу, Радже.
Ти могла б сказати мені.
А ти б почув, що я кажу?
Ти б зрозумів?
Скажи зараз. Я слухаю.
Я для тебе тільки іграшка. Правда? Ти робиш зі мною, що тобі хочеться.
Ти ніколи не давав мені відчути, що я тобі дійсно потрібна.
Хоча б раз ти сказав мені, що ти хочеш мене?
Чому?
Такі слова ніяк не вразили б твоє его.
Але якби ти це сказав, я б знала, що важлива для тебе.
Я б почувалася щасливою, що хтось мене кохає!
Я б почувалася, що мене цінують удома!
А подорож дала мені це відчуття, Радже.
У мене відчуття, що я міцно стою на ногах.
Досі я брела і не мала за що вхопитися.
Але зараз я знайшла своє місце.
Кавері, ти кажеш, що все скінчено?
Ні, Радже.
Усе залишатиметься так само. Нічого не зміниться.
Тільки от я змінилася.
Агов, не змінюйся занадто. Ти мені подобаєшся такою, як ти є.
О, я це розумію.
Я наче типовий чоловік, якому бракує дружини, коли та поїхала.
Чому б я так думала?
Чому? Тобі бракує мене?
Вислати тобі грошей?
На квитки або на медичні рахунки?
Фінансувати усіх і кожного — не єдина твоя робота, Радже.
Що таке? Що у цьому поганого?
Я не єдина, хто потрапив у пастку. Ти також.
Завжди виконуєш роль відповідального глави родини.
Навіть коли чистиш зуби,
ти бурмочеш «Глава родини чистить зуби».
Але ти не тільки це, Радже.
Я знаю.
Куди ти подівся, Радже? Куди ми поділися?
Я все ще зберігаю 20 рупій, які ти мені дав 20 років тому.
Я хочу такого Раджаратнама.
Мені не вистачає тих Раджа і Кавері.
Ти сердився через те, що я поїхала?
Зовсім ні. Я стрибав на радощах, що дружина поїхала з міста!
Часом я трохи сердився.
Особливо, коли Бала замовляв піцу і пасту.
- Гидота! - Ви щодня замовляєте?
Що поробиш? Ти ж нікому не передала своє уміння.
Королева кухні.
Ти щойно мене похвалив, Раджаратнаме?
Як у вас справи?
Ти готуєш їжу для когось?
Ні, не куховарю. Ця подорож — втеча.
Кавері, давай почнемо спочатку.
І цього разу я дам тобі щось краще,
ніж банкноту у 20 рупій, щоб ти мене пам'ятала.
Але наступного разу
втечемо разом?
У пацієнтки діабет. Це єдина проблема. Ще щось?
- Зачекаємо на аналізи. - Теж так гадаю.
- Передайте привіт пану Шарма. - Добре.
- Приємно познайомитися. - Бувайте.
У лікаря було кілька запитань. Не варто турбуватися.
Стан хворої цілком хороший.
Для її віку усі показники стабільні, що для мене не є дивним.
Вона вже може рушати в дорогу?
Ми це з'ясуємо.
Хто турбується про неї вдома?
Мій батько. Фактично, це його єдине заняття.
Як довго вона приймає лізінопріл? Вибачте. Ліки від тиску.
Не впевнена. Я подзвоню татові. Або запитаю у мами. Де вона?
У Сундарі діабет, вірно? Тобто я чув, як Кавері згадувала про це.
Вона приймає метформін? Чи також інсулін?
Ні. Тільки таблетки.
Я подзвоню татові і запитаю про це.
А якісь інші ліки? Харчові добавки?
Кальцій, залізо, цинк...
А ще, Ніві, мені важливо знати, чи не має вона алергії на якісь ліки.
Я гадав, ти можеш знати. Але нічого. Я поговорю з Кавері.
Я не міг її знайти. Тож...
Ра-джа-ру-рі...
Що за небилиці?
Я задрімала, розмовляючи з вами. Коли прокинулась, вас уже не було.
Піднімайся!
У моєму віці? Якщо вискочу з ліжка, то мої кості не витримають.
Послухай, бабусю. Піднімайся!
О, Боже! А візок тут є?
Досить вдавати і вставай.
- Ну ж бо. - Ми тікаємо?
Схоже на те.
- Допоможи і побігли. - Ходімо.
- Не розплющуй очі. - Гаразд.
- Куди ти мене ведеш? - Руки сюди.
- Добре.
- Відкрий очі. - Гаразд. І...
Дивись прямо.
Тадж Махал!
О, Боже!
Це справді Тадж Махал!
Справжнісінький.
Така краса.
Тобі цей зелений халат дуже до лиця.
Наче дитина.
Ти привела мене із заплющеними очима, щоб показати це?
Ти ж любиш ефекти?
Бабусю.
Лікар сказав, що це було передозування.
Ти прийняла надто багато ліків...
Без сонячного світла і свіжого повітря у своїй кімнаті.
Скажи це своєму батькові.
Не пропусти жодного слова. Додай щось від себе.
Тато не винен, бабусю.
Він про тебе дуже дбає.
Лише хоче, щоб я лишалася живою.
А ти?
Цього не досить, вірно?
Я нічого не знаю про тебе, бабусю.
Нічого.
Я думала, ми станемо ближчими одна одній, коли втрьох вирушимо у подорож.
Але ти і мама...
Кожна з нас мала свою причину поїхати.
Цікаво, якщо про це подумати.
Досить самотності, бабусю.
Я знаю, що мала власну причину поїхати.
Ти напевно про це знала.
Ми обидві знаємо, чому поїхала мама.
Але ти?
Ця подорож не тільки задля свободи і задоволення, правда?
Це одна з причин.
Але не єдина.
У Гоа не було негоди.
Муруга не з'являвся тобі уві сні.
О, бабусю. Ти навіть не заперечуєш цього.
Якщо подумати, саме ти влаштувала цю подорож.
Ми тут завдяки тобі.
І я задоволена.
Але чому, бабусю?
Ви обидві сліпо йшли за мною, навіть не знаючи справжню мене.
Я хочу дістатися в Дармсалу.
Я хочу нагадати собі, як це сміятися.
Чому? Хіба з нами ти не смієшся?
Як не сміятися, якщо навколо клоуни?
Але це зовсім інше.
Я хочу сміятися з радості від усього серця.
А хто там у Дармсалі, бабусю?
Дева.
Ти ж запитала?
Я сказала тобі ім'я.
Дева.
Дитинко...
Відвезеш мене в Дармсалу?
Поїдь, будь ласка, зі мною.
Поїдемо, бабусю.
Дякую! Дякую, дитинко!
Агов?
Хто там?
Привіт.
- Вибач, я не хотів ховатися... - Ти хто?
- Цікаво, чи повернулася Нівідіта. - Картік.
Бала. Брат Ніві.
Ні. Ще не повернулася.
Вибач, я не хотів...
Усе гаразд. Вони нам теж не сказали.
Вони поїхали несподівано.
Ти приходив якось, вірно? Мені батько сказав.
Прошу, не запитуй мене про це.
Насправді я думав, що це твій батько. Тому й ховався.
Є якісь здогадки, коли вони повернуться?
Післязавтра. Літаком.
Гаразд.
- Добре. Дякую. Ще побачимось. - Еге ж.
Заблокувала тебе?
Куди зібрався?
Купити сигарети та поглянути навколо. Ти палиш?
- Граю в крикет. - Он як!
Як грає Нівідіта? Добре?
Я знаю, що крикет — це її життя і всяке таке,
але чи має вона хист до гри?
Вона з біса добре грає.
Гаразд. Побачимось. Бувай.
Мамо, я вчора говорила з Раджем і сказала, що завтра повернемося.
Але не будемо міняти наш план.
Ненавиджу, коли він міняє свої плани.
Він обіцяє приїхати. Я його чекаю.
Він несподівано дзвонить і каже, що його не буде ще два дні.
Мені це дуже не подобалося.
Це називається карма.
Нехай страждає. Це чудова концепція.
Хотіла показати йому, хто я, і примусити знову мене завоювати.
Але бідолашний не дуже добре дає собі раду з цим.
Він дійсно хороша людина.
І хороший син.
Дуже хороший батько.
І чоловік теж...
Вибачте. Я мушу відповісти.
- Вибачте. - Усе гаразд.
Мамо! Вирушаємо в неділю.
Коли будуть готові усі аналізи і лікар дасть добро.
Банда поїхала.
Для цього довелося докласти зусиль.
Вони дуже переживають за тебе. Сундарі це, Сундарі те.
Тільки Вікрам не поїхав. Сказав, що поїде з нами в Дармсалу.
Ти не змусила його поїхати?
Не ходи туди. Вона почне базікати.
Він тебе почує. Будь чемна.
Якщо ми поїдемо в Дармсалу, я буду сама чемність.
Леді, я замовив вантажівку для вашого авто.
- Отож вона безпечно доїде у Ченнай. - Дякую.
Відтепер тільки літаки і таксі.
Чудово.
На рахунок вашого стану…
Я говорив з лікарем.
Ви можете їхати.
- Дякую! - Боже!
- Молодець, бабусю! - Велике спасибі!
Ура, бабусю!
- Отже? - Отже...
- Я зачекаю на вулиці. - Гаразд. Присядь.
- Добре, дякую. - Хінді!
Отже?
Дева?
Дармсала?
Ну ж бо. Це буде суцільний обстріл?
Добре, але максимум десять тисяч запитань.
Відповідатиму тільки «так» чи «ні».
Думай, перш ніж питати, Кавері.
- Будеш суддею, Вікраме. - Добре!
- Годиться, люба? - Гаразд.
Почнімо!
Де ти з ним познайомилася?
Команда Ніві і Кавері програла перший раунд.
Адже неможливо відповісти «так» чи «ні».
Радься зі мною, перш ніж питати.
А як іще можна запитати про це?
Ти була знайома з Девою до заміжжя?
Ні.
Дева твій бойфренд?
Ні!
Говори правду, бабусю.
Пан Чандру — мій перший і останній бойфренд.
Оце так! Доброчесна дружина!
- Звичайно! - Ого!
Напруження зростає!
Залишилось 30 секунд. Мені пора в туалет.
Так! Я підтримую її в цьому.
Десять секунд пройшло. Залишилось 20.
Отож, ти ніколи його не бачила.
Він не знає, хто ти.
Нерозділена любов?
Ні! Ні, ні!
Останні десять секунд.
Гаразд! Ви були закохані, але це й усе.
Більше нічого не трапилося. Він — твоя споріднена душа.
Стривай! Це той, хто просив намалювати тебе в стилі «Титаніка»?
Це зовсім інше.
Відповідайте тільки «так» чи «ні».
Ніві натрапила на правду?
Що скажеш, бабусю? Тільки «так» або «ні».
Усе наче добре. Ви просто неправильно задаєте питання.
У чому ж тут справа?
Лише кілька днів
ПРОВУЛОК ДРУРІ
- Так? - Привіт.
Я Сундарі з Ченная.
Я приїхала побачитися з Девою.
Привіт. Мене звати Рашмі. Я доглядаю за будинком.
Будь ласка, заходьте.
- Привіт, Рашмі. - Привіт.
- Цікавий інтер'єр. Дуже гарно зроблено. - Дякую.
Прошу сідати.
- Дякую. - Чаю? З молоком чи без?
- Чай з молоком для усіх. - Гаразд.
- А ви? - Я згоден на все.
Здивуйте мене.
Гаразд. Зараз повернуся.
Вибач, люба.
За те, що зруйнувала твій план про Гоа.
Клянуся, я б не дісталась так далеко, якби не ти.
Дякую, дитинко.
Я приймаю готівку і оплату карткою.
Бачу, ти завжди турбуєшся про сім'ю.
Але ти та, хто тримає нас укупі.
Дякую, дорога!
Бабуся роздає подяки.
Припини.
- Вам допомогти? - Так.
- Дуже гарно пахне. Що це? - Це чай кангра.
- Ви тут живете? - Так, я родом звідси.
- Красивий сад! Можна перейти туди? - Так.
- Як вас звати? - Вікрам.
- Звідкіля ви? - З Бангалора. Бували там?
Ні. Ще ні.
Сподіваюся, скоро.
- Ви тут надовго? - Не маю поняття. Як завжди.
- Твій чай. - Не хочу.
Просто хочу додому.
Тихо, Ніві.
Що ти думаєш?
Що таке?
Ти розсердилася на Картіка, втекла і дісталася аж сюди.
А тепер втікаєш від Вікрама, бо він тебе засмутив.
Хто ти? Експрес електричка?
- Мамо. - Що?
Скажи мені, що не так?
Я справді хочу додому.
Ти, бабуся, тато, Бала... Мені цього достатньо.
Бала теж?
Добре, люба. Поїдемо додому.
І будемо щасливі. Тільки ми.
Гаразд?
Але зараз ходімо і підтримаємо бабусю.
Пішли.
Ти...
Дева?
Дева!
Дева.
Дева!
Сундарі!
ХТО Б МЕНЕ СЮДИ НЕ ПРИВІВ, ВІН ПОВИНЕН ВІДВЕСТИ МЕНЕ ДОДОМУ
Переклад субтитрів: Павло Насада
Творчий керівник: Яна Філоненко