Det känns som en film.
Vad?
Reser du över skogar och berg för att hitta mig efter 30 år?
Det jag ser och hör nu...
-Det här! -Som i filmerna, faktiskt.
Jag sa till mitt barnbarn...
Att jag ville skratta från mitt hjärta. Titta på mig nu.
Thirupurasundari Chandrasekhar.
Åh, herregud!
Deva!
Trodde du att jag inte skulle komma ihåg?
Det var länge sedan någon kallade mig för mitt fullständiga namn!
Vem har du spenderat din tid med?
Berätta.
Tiderna har förändrats, Deva.
Det gör mig glad.
Men också lite ledsen.
Jag undrar hur det hade varit om vi hade levt i dessa tider.
Varför, är vi döda nu?
Nej. Vi lever i högsta grad.
Då är det här också vår tid, Sundari.
Jag hänger inte med i dina tankar.
Vet du vad? Om du sätter min hjärna under ett mikroskop
hittar du min blodtrycksnivå, Metformin-remsor
och telefonnumret till Anthony, som kontrollerar mina blodsockernivåer.
Jag är utmattad.
Det var därför jag frågade vem du har spenderat din tid med.
Oftast min äldste son Rajaratnam.
Du var alltid praktisk.
Du kunde lita på att dina barn tar hand om dig på din ålderdom.
Först tar vi hand om dem. Sen börjar de ta hand om oss.
Det är då vi inser att vi har blivit gamla.
Du är dig lik, Deva. Så vacker! Ja.
Jag hade bara mig själv att ta hand om, Sundari.
Det var allt jag behövde göra. Och jag gjorde det bra.
Ändrade du någonsin...
Ändrade uppfattning?
Om äktenskap?
Ja!
Nej.
-"Nej"? -Nej.
-Smart. -Alltid.
Tränarn!
Se var jag är!
Jag känner mig så lugn på planen.
Jag drog iväg utan att berätta för någon.
Du är förmodligen arg på mig. Jag är ledsen.
När jag är tillbaka springer jag tio varv runt fältet.
Men sätt tillbaka mig på planen, tränarn. Snälla!
Jag vill ha min cricket.
Jag kommer tillbaka. Snart!
Karthik, du såg dig själv vid utslagsplatsen och mig på läktaren.
Men jag, jag är menad för planen.
Om någon hör oss
skulle de tro att två gamlingar babblar.
Inte så annorlunda från vad de måste ha sagt då.
Vi var unga, avvikande, galna kvinnor!
De saker vi brukade prata om!
Dina moderna åsikter... de stämplade dig som feminist för det.
Som om det vore ett skällsord.
De som hånade dig då skambeläggs som sexistiska i dag.
Kommer du ihåg?
När du sa din åsikt om äktenskap
blev Chandrus ansikte rött och han började hyperventilera.
Oförglömligt.
Egentligen hade jag inte behövt säga de sakerna.
Jag försökte bevisa en poäng i onödan.
-Jag kunde ha släppt det. -Nej.
Ångra inget.
Alla dessa år har jag skrattat gott åt Chandrus reaktion.
Chandru är irrelevant för mig, Sundari.
Det verkar som att du inte har kunnat förlåta din man.
Jag gjorde det. För länge sedan.
Till slut tyckte jag bara synd om honom.
Jag tyckte synd om er båda.
Ni levde båda kärlekslösa liv.
Jag skulle inte säga det.
Jag älskade mina barn.
Och dig också, Deva.
Och ändå?
Jag är ledsen.
Jag är väldigt ledsen.
Jag har aldrig förlåtit mig själv för det jag gjorde.
Vilken nytta har jag av dina skuldkänslor?
Jag var väldigt glad över majorens fest.
Jag glömde min familj, mina barn...
Det var som om en del av mig hade försvunnit.
Deva! Du var solen i mitt liv.
Din lyskraft fick allt annat att försvinna in i skuggorna.
När jag gick hem var mina barn försvunna!
Bror, såg du två unga barn här?
Kom två små barn den här vägen?
Herregud! Jag har ingen aning om var de är!
Jag svär, jag dog tusentals gånger den natten.
Jag letade också efter barnen.
Jag var med dig.
En pojke är lång, den andra kort.
Herregud, jag vet inte var de är!
När vi hittade dem
grät jag innan du gjorde det.
När Rajaratnam sa att han köpte glass för pengarna tänkte du slå honom.
Jag stoppade dig.
När Chandru skrek och skrek åt dig,
tittade jag på i tystnad.
Det skreks på mig också.
Jag visste att ni alla var chockade.
Det var därför jag inte sa någonting.
Men...
Inte en enda gång tittade du på mig.
Förutom...
...för att se mig som ansvarig.
Deva, jag skickade iväg barnen på egen hand.
Jag var ansvarig.
Säg det du.
Var det vad du trodde att jag förväntade mig av dig?
Skulle jag förvänta mig att du lämnade dina barn för min skull?
Du fattar inte, eller hur?
När jag bad dig att stå upp mot honom var det inte för mig.
Det var för din skull.
Jag såg dig kliva ut ur andras skuggor.
Men efter det?
Jag gav dig tid. Jag gav dig utrymme.
Men du undvek mig.
Jag accepterade det också.
Väntade på att du skulle förlåta dig själv.
För allt jag ville var att du inte skulle vara i någons skugga.
Inte ens min.
Deva...
Jag är inte alls arg på dig, Sundari.
Bara besviken. Det är allt.
Deva...
Jag svek mig själv.
Svek mig själv.
Det var så jag uppfostrades. Jag reagerade med rädsla.
Föräldrar visste inte då hur de skulle uppfostra självsäkra döttrar.
En dag vaknade jag.
Men då var du borta.
Sedan dess har jag ångrat det jag gjorde och det jag inte gjorde.
Det har inte gått en dag utan att jag har ångrat mig.
Kan du tro det?
I flera år nu har jag glömt hur man ler.
Jag förtjänar det straffet.
Ja.
Din familj...
De verkar trevliga.
Vi är en trevlig familj som inte har något gemensamt.
Jag är fortfarande helt ensam, Deva.
Jag har ingenting att göra.
Efter att Chandru gick bort behöver jag inte ens koka kaffe.
Men tillsammans med friheten finns en ensamhet.
Längtan att se dig igen är det som har hållit mig igång tills nu.
En lämplig tidpunkt för dig, eller hur?
Försök inte ändra något.
Titta inte tillbaka.
Försök att vara nöjd
med de val du har gjort.
Redo, eller ska jag skicka iväg bilen?
Åk du. Jag meddelar dig om tio minuter.
Deva, om du ska någonstans, gör det. Jag kommer tillbaka i morgon.
Mitt barnbarn har sin cricketuttagning.
Hon stannade hos mig för att hitta dig.
De åker hem. Jag kommer i morgon.
Vad ska du göra utan dem, Sundari?
Jag vet hur viktig din familj är för dig.
Vad finns det att prata om?
Vi är färdiga. Gå du.
Jag försökte nog hitta något...
...som jag förlorade för länge sedan.
Jag är glad att jag fick träffa dig.
Deva...
Är detta adjö?
När du meddelade hos min bror att ni båda skulle lämna stan...
...tilltalade du hela världen, men pratade aldrig med mig.
Du gick därifrån utan att ens titta tillbaka.
Trettioåtta år sedan...
Det var adjö.
Okej.
Mamma?
Nu går vi.
Vart?
Vi åker hem.
KANGRA FLYGPLATS
SP, är du okej? Nivi, kan vi bara...
Mormor? Ska vi gå?
Skaffa mig en rullstol.
Varför? Känner du dig yr?
-Jag hämtar den. -Okej.
Hon måste vara trött. Det är okej.
Mamma...
Säg inget...
Inte nu.
Jag har aldrig sett dig så här.
Inte ens när din man...
Den här gamla kvinnan var inte ledsen ens när hennes man dog.
Eller hur?
Du kommer inte att få det, kära du.
Det gör du inte.
Jag vet vad du tycker om mig.
Men jag förstår förlust och smärta mycket väl.
Du kan prata med mig när du vill.
Deva är en underbar person.
Jag hade en mycket krävande make.
Mycket krävande.
Och barn också.
I åtta år
var Deva en del av mitt liv.
Det var en gyllene tid.
Det var...
Då var Deva allt för mig.
Varje gång jag såg henne, pratade med henne,
kände jag mig som en ny människa.
Jag kände en styrka som jag aldrig känt förut.
När vi skildes åt då förstod jag inte vad det betydde.
Men nu inser jag
hur mycket hon betydde.
Nivi!
Är du upprörd över något?
Gjorde jag något fel?
Jag vet inte. Säg det du.
Den här sortens barnsliga skämt funkar inte med mig.
Jag är inte bra på den här typen av samtal.
Så vi är ärliga.
Så här är jag.
Hur länge har du känt mig? Två veckor?
Tror du att du kan säga till mig hur jag ska prata?
Jag sa inte det.
Vi släpper det.
Nivi, lyssna.
Nivi?
Nivi, snälla!
Jag vill inte att du åker så här.
Jag känner mig inte som mig själv. Jag är utmattad.
Resan, att resa, sjukhus, mormor...
Jag har inte sovit ordentligt, pojkvän...
Eller ex-pojkvän. Jag är inte säker.
Hej, barn.
Jag har ett litet tvivel.
Fortsätt.
Åker ni två hem i sämre skick än när ni lämnade?
Mamma, kan du hålla tyst?
Jag tittade tyst ut genom fönstret...
Nynnade på gamla tamilska sånger tyst för mig själv,
och grubblade sorgset över mitt liv.
Ni två drog med mig hit ut!
Vad vill du, mamma?
Vi måste bestämma oss om den femte regeln. Det är det jag vill.
Bra, Nivi!
Bakåtlyftet har verkligen förbättrats.
Var bara konsekvent.
Nästa.
-Mamma? -Ja?
Jag åker till jobbet.
Kaveri sa att du inte ville komma ner till frukost.
-Är du okej? -Ja, jag mår bra.
Jag är bara trött efter resan.
Mamma, snälla. Om något är fel, dölj det inte för mig.
Jag kommer inte att binda dig som förr.
Okej?
Okej. Jag mår bra.
-Hej då, mamma. -Ta hand om dig.
Visst, mamma.
Mamma.
"Bala, jag har en lektion på morgonen. Jag har gjort sambhar och poriyal.
"Koka bara ris. Okej?"
Okej.
Madam, du kör bra. Men kör lite långsammare.
Livet har varit långsamt under alla dessa år.
Lite fart kan göra mig gott.
En offergåva i mitt namn.
Namn, Kaveri. Stjärna, Sadaya. Tecken, Vattumannen.
Att ge mig ett körkort för fyrhjuling.
Som alltid, mina vanliga böner. Alla ska må bra.
Absolut, det kan jag göra.
Hej, madam.
Lägg till det på notan.
-Det? -Ja. Kondom. Två paket.
Okej.
-Vill du ha chips? -Okej, visst.
Tack.
Är det han? Nej?
Det är någon där borta. I en rosa skjorta.
-Nej, farmor. -Gillar du inte honom?
Var är din mamma?
När gästerna anländer går hon in i Master Chef-läge.
Jag sa att vi kan beställa men hon lyssnade inte.
Lagade hon allt? Dina vänner blir sjuka.
-Marmor, jag äter här. -Nej.
Jag har välsignat det.
-Vad händer? -T20 är inte alls cricket.
-Testcricket är den första cricketen. -Okej, pappa.
Kör uttagningarna. Hon blir en av de bästa på testcricket.
Vart ska du?
-Gäster där... -Stanna här.
Föräldrar! Uppför er!
Du applåderar när Shah Rukh och Kajoldo gör det på skärmen.
Vi är i samma ålder. Gå ingenstans, stanna här.
-Hallå! Hej. -Hej!
-Så sen. -Förlåt.
-Hur är det? -Bra.
-Var var du? -Strunta i det. Snygg klänning.
Tack.
Högtalaren behöver laddas... Batterinivån är låg...
Varför ursäkterna? Den är i mitt rum. Hämta den.
-Okej. -Hej.
-Shwetha, Bala. Bala, Shwetha. -Bala.
Gå!
Kom igen!
-Men han är söt. -Usch!
-Hej. -Hej! Vad händer?
-Vad dricker du? -Sa jag inte det?
Cola och... Vad är det?
Rom och Cola.
Hej.
Jag går. Prata ni två.
Karthik, jag vet att du är arg.
Förlåt, Nivi.
Jag har saknat dig mycket.
Karthik, jag ger inte upp cricket.
Jag vill inte att du gör det.
Inte bara nu.
Aldrig.
Jag var rädd att mamma inte skulle gilla att du var en cricketspelare.
Det var därför jag ljög.
Om hon inte gillade det borde jag ha kämpat med henne.
Inte med dig.
Nivi...
Förlåt.
Nivi, snälla.
Jag vet.
Jag har varit en skitstövel.
Du är ingen skitstövel. Du var bara...
En skitstövel i en dag.
Kanske i en vecka.
Är vi okej?
Kom.
Hej.
Kaveri?
Mer än vad som förväntas för en vanlig lördag...
...i onödan,
du ser vacker ut.
Verkligen.
Mr Rajaratnam...
Vill du älska med mig?
Tvungen att agera som en engelsk filmstjärna!
Idiot!
Kom in.
Alla är på terrassen. Och du är?
-Jag heter Vikram. -Hej, Vikram.
Vem är du här för att träffa?
Nivedi... Eller är Kaveri här?
Kaveri?
Hur känner du Kaveri?
-Hon är min partner. -Vad?
Hon är min sångpartner.
Kaveri har aldrig pratat om dig.
Jag går inte heller runt och pratar om henne, farbror.
Stanna där.
Jag hämtar Niveditha. Stanna precis där.
Nivi! Bala!
Raj, jag måste berätta en sak.
Vikram är här.
-Pappa, ropade du? -Nån kille som heter Vikram är här.
Vikram...
Vad är det? Varför är ni två förstummade?
Vem är han? Hur känner ni honom?
Vikram, kom in.
Kom in.
Hej!
Hej, Sundari.
Jag sa hej.
Hej!
Deva!
-Hej. -Vikram! Vilken överraskning!
Hur är det?
Hej, Nivi! Ursäkta, farbror...
Hej.
Kom du för mig?
Hurså? Får bara du resa hundra mil för att träffa mig?
Jag ville komma när jag ville.
Okej.
Vem är det?
Sundari.
Vill du ha en följeslagare
i nästa kapitel i ditt liv?
Snälla!
Deva...
Deva... Tack!
Tack, Deva!
Vad händer?
Ville du berätta något?
Vad?
Jag har det!
Nivi.
Femte regeln är en sekretesspakt.
Det som hände på den här resan stannar mellan oss.
Bara vi tre kan prata om det.
Okej? Överenskommet?
-Ett... -Två...
Tre...
Vad är det?
Du sa att du ville säga något?
Undertexter: Johan Sjöbom
Kreativ ledare Monika Andersson