‫על פי הרומן מאת וולפגנג והייקה הולביין‬
‫קרפלדן, 1984‬
‫יום הולדת שש שמח‬
‫מארק, אנחנו חייבים לצאת מכאן, מייד!‬
‫אבא, מה קורה כאן?‬
‫אנחנו חייבים לצאת. ‬
‫אתה יודע שפסלוני אבן‬
‫הם מסוכנים!‬
‫תלבש מעיל. ‬
‫מארק, תלבש את זה. קדימה. ‬
‫תומאס, אתה מוכן?‬
‫קח את הכרוניקל. ‬
‫מארק, בוא!‬
‫תעשו כדבריי. תישארו לצידי. אם יקרה לי משהו, ‬
‫תשמור על מארק, בסדר?‬
‫לא נוכל לחזור הביתה. ‬
‫הוא ימצא אותנו. אתם מבינים?‬
‫אני לא רוצה שהוא ימצא אותנו. ‬
‫היי, מארק, אני אגן עליך, בסדר?‬
‫אני אגן עליך. ‬
‫תמיד. ‬
‫- לא ארזנו. - נקנה אחר כך כמה דברים. תיכנס. ‬
‫קארל!‬
‫בבקשה. ‬
‫זה לא אמיתי. ‬
‫בבקשה, יקירי, ‬
‫אף אחד לא רודף אחריך. תן לי לעזור לך. ‬
‫לא!‬
‫תן לילדים להישאר לפחות!‬
‫אני מצטער. ‬
‫אימא!‬
‫בית עלמין מנוחת המלאכים‬
‫הכול יהיה בסדר. ‬
‫אימא. ‬
‫פטרה צימרמן אחות ראשית‬
‫יום הולדת 16 שמח למארק‬
‫מגניב!‬
‫קרפלדן, 1994‬
‫אם אתם רוצים להזמין קלטת, אלה הכללים. ‬
‫תכתבו מה אתם רוצים, ואני אקליט באיכות של די-ג'יי. ‬
‫תנו לי שבוע, ‬
‫ואז תוכלו לאסוף אותה באותו זמן ובאותו מקום. ‬
‫חמישה מארק לקלטת, אל תוך הכובע. ‬
‫אם אתם רוצים אלבום שלם, הגעתם למקום הנכון. ‬
‫אורקל תקליטים‬
‫תודה. ‬
‫היי. ‬
‫- את בקי, נכון? - כן. יופי. הינה... ‬
‫- תוכלי לבוא איתי? - כן. ‬
‫אולי תקשיב לי במהלך השיעור במקום למוזיקת הבי מטאל?‬
‫להקת "בלאק קרואוז" היא לא הבי מטאל. ‬
‫- מה אמרת? - שום דבר. ‬
‫בטח. כולנו רוצים לשמוע מה יש לך להגיד. דבר, צימרמן. ‬
‫רק אמרתי שלהקת "בלאק קרואוז" היא לא הבי מטאל. ‬
‫בדיוק כמו אחיך. ‬
‫תמיד שולף בדיחה. ‬
‫תמיד מחפש צרות. ‬
‫נראה שזו מסורת משפחתית. ‬
‫אתה מבין במוזיקה, נכון?‬
‫אתה ואחיך וחנות המוזיקה שלכם בתחנת הדלק. ‬
‫אתה יודע מה אני שואל את עצמי?‬
‫למה אתה טורח לבוא לבית הספר?‬
‫לא תלמד כאן שום דבר על תקליטים ועל קלטות. ‬
‫לא תחסר כאן לאף אחד, נכון?‬
‫קום, בבקשה. ‬
‫על הרגליים. ‬
‫אני יודע מה אתה חושב. ‬
‫קדימה, תחטיף לי כמו אחיך... ‬
‫קדימה!‬
‫או שאתה פחדן?‬
‫לפחות אחיך היה מסוגל. ‬
‫מה אימא שלך אומרת על... ‬
‫- סליחה? - כן?‬
‫אני מחפשת את השיעור של מר ויטיך. ‬
‫- אני חדשה כאן. בקי מייסנר. - שלום. כן. ‬
‫תיכנסי ותשבי. ‬
‫כדאי שגם אתה תשב. ‬
‫תפתחו את הספרים בעמוד 128. ‬
‫ניסוי הקצאה אקראית בשני שלבים. ‬
‫דניס, קדימה, ‬
‫אתה תמיד שמח להקריא. ‬
‫הגריפון‬
‫בלי אוזניות בכיתה. ‬
‫מותר לך בכלל להיות כאן?‬
‫מה הם יעשו? יסלקו אותי שוב מהלימודים?‬
‫יום הולדת שמח, אח קטן. ‬
‫בוא הנה, חתיכת... ‬
‫הבאתי לך מתנה. ‬
‫אתה יודע מה אני רוצה. ‬
‫- מה? - עזוב את זה. ‬
‫- לא תוכל לשנוא את אימא לנצח. - אמרתי לך לעזוב את זה. ‬
‫זה פשוט טיפשי. ‬
‫היא מתגעגעת אליך. ‬
‫מה שלומה?‬
‫אתה יכול לשאול אותה בעצמך. ‬
‫אולי תבוא לארוחת ערב. ‬
‫אימא מכינה ספגטי... ‬
‫לעולם לא תפסיק להציק לי, נכון?‬
‫מניאק שכמוך. ‬
‫- זהו זה, נמאס לי. - אפשר לדבר על זה. ‬
‫תחזור מחר. ‬
‫תדבר עם וולפגנג. אני לוקח בחזרה את הציוד. ‬
‫אתה מכיר אותי. ‬
‫בחייך... ‬
‫אני בא לכאן בכל יום כמעט, ואתה לא סומך עליי?‬
‫זוז לי מהדרך. ‬
‫אתה טוען שאני נוכל?‬
‫אמרתי לך לזוז לי מהדרך. ‬
‫- ואם לא? - אתה באמת רוצה לגלות?‬
‫אם אהיה מוכרח. ‬
‫מה קורה כאן?‬
‫הוא רוצה לקחת את הציוד בלי לשלם מקדמה. ‬
‫הוא מכיר אותי, אבל מתייחס אליי כמו גנב. ‬
‫אני לא מרמה לעולם. אני לא גנב. ‬
‫זו העבודה שלו. תן לו מזומן. ‬
‫הוא איבד את המפתח לקופה. ‬
‫קשקוש! לא איבדתי אותו, השארתי אותו במקום בטוח. ‬
‫הלכתי לשירותים, ועכשיו אני לא מוצא אותו. אבל לא איבדתי אותו. ‬
‫שמע, אנחנו צריכים את המשלוח הזה, אחרת לא יהיו לנו תקליטים חדשים השבוע. ‬
‫הינה, יש לי... ‬
‫זה לא מספיק. ‬
‫חמישה, עשרה, 15... ‬
‫חמישים. זה בסדר. ‬
‫טיפים‬
‫- סליחה. - פופ רך זה שם. ‬
‫לא, אני מחפש את "האלבום השחור" של "מטאליקה". ‬
‫האלבום הטוב ביותר של העשור. הוא שם. ‬
‫הוא לא האלבום הטוב ביותר של העשור. ‬
‫אלבום המטאל הטוב ביותר... ‬
‫האלבום של מטאליקה הוא מוזיקת פופ. ‬
‫מארק, עם כל הכבוד, ‬
‫אין לך מושג, ‬
‫אתה לא יודע כלום. ‬
‫"האלבום השחור" הוא האלבום הטוב, המוצלח והרלוונטי ביותר... ‬
‫זה יום ההולדת שלו. בבקשה. ‬
‫זו יצירת אומנות. ‬
‫למה ממו עובד כאן?‬
‫הוא מקבל שכר על שלושה ימים ועובד חמישה. ‬
‫הוא בלתי נסבל. ‬
‫- אתה יודע למה הוא תמיד כאן? -כי אין לו חיים?‬
‫כי הוא נאמן. ‬
‫קזיה ג'ונס, "בלופאנק איז אה פאקט". ‬
‫יום הולדת שמח, מארק. ‬
‫הידיים שלי מזיעות. ‬
‫- זה לא רק ממני. - מממו?‬
‫מאבא. ‬
‫אתה לא רציני. ‬
‫הכרוניקל המזדיין?‬
‫קיבלתי אותו בגיל 16. ‬
‫אבא קיבל אותו בגיל 16. ‬
‫בדיוק כמו אביו, ואביו של אביו. ‬
‫כל אבותינו. ‬
‫כולם חתמו. הנה. ‬
‫אבא, אני. ‬
‫עכשיו אתה בן 16, ‬
‫ואני אחנוך אותך במקום אבא‬
‫ואכין אותך למילוי חובתך. ‬
‫אמרתי לאימא שאתה בסדר. ‬
‫- אני באמת בסדר. - לא ייתכן, לעזאזל!‬
‫מארק, המגדל השחור זקוק לנו. לך ולי. ‬
‫המגדל השחור לא קיים!‬
‫הקמנו יחד את החנות הזאת. ‬
‫- זה העתיד שלנו. - זה העתיד שלנו. ‬
‫איך אתה מאמין בשטויות של אבא?‬
‫מארק, זה הייעוד שלנו. ‬
‫אתה לא מרגיש את זה?‬
‫טוב, אקח אותו הביתה ואקרא, ‬
‫אבל אז אדרוש הוכחה. ‬
‫אני דורש נס מזדיין. ‬
‫חד-קרן או מפלצת. ‬
‫אתה תקבל את ההוכחה שלך. ‬
‫אבל אם לא... ‬
‫אתה תחזור לטיפול ותקבל עזרה. ‬
‫- עשינו עסק. - אני מסכים לחתום‬
‫רק אם תבוא הביתה, תראה את אימא ותאכל איתנו ארוחת ערב מחר. ‬
‫חתיכת חרא קטן. ‬
‫קארל צימרמן, תומאס צימרמן, מארק צימרמן‬
‫פעם הייתי בדיוק כמוך. ‬
‫מחר בערב אצל אימא. ‬
‫קח, תקרא אותו. ‬
‫תלמד אותו. ‬
‫סוף סוף. ‬
‫- הלו? - היי, מותק, זאת אני. ‬
‫- היי, אימא. - את מתחילה להרגיש בבית?‬
‫בטח. קרפלדן נהדרת. ‬
‫- אני לא רוצה לחזור הביתה לעולם. - די, זה רק לכמה חודשים. ‬
‫אחר כך תחזרי הביתה אליי. ‬
‫אני צריכה לנתק. ‬
‫אני פוגשת חבר לאורגיה, ולפני זה אני צריכה לקנות קוקאין. ‬
‫בקי, מספיק. ‬
‫אבא, טלפון!‬
‫אענה בחדר העבודה. ‬
‫- היי, חזרתי. - איפה היית?‬
‫- אני מצטער, הייתי... - איחרת בחצי שעה. ‬
‫- לא אכפת לך שאני ממש דואגת לך? - די, ‬
‫- לא יקרה שום דבר. - הסכמנו על כללים מסוימים. ‬
‫אני מצטער. ‬
‫תומאס אסף אותי מבית הספר. ‬
‫הוא יבוא מחר לארוחת ערב. ‬
‫תומאס יבוא הביתה?‬
‫איך עשית את זה?‬
‫אני מצטערת שהתנפלתי עליך. ‬
‫אני פשוט דואגת. ‬
‫זה בסדר. ‬
‫יום הולדת שמח. ‬
‫אני יודע שאת עובדת הרבה, ‬
‫אבל תצאי לארוחת ערב, או תלכי לראות סרט. ‬
‫באמת, תקדישי זמן לעצמך. ‬
‫תפגשי אנשים, תבלי. ‬
‫תראו מי שמדבר. ‬
‫אני צריכה ללכת. ‬
‫אל תלך לישון מאוחר מדי. ‬
‫קלטת אורקל‬
‫אין הר גבוה מספיק‬
‫סמאשינג פאמפקינס‬
‫מרפא לזמנים קשים‬
‫רשימת שמות‬
‫פקעת שורש‬
‫רימות‬
‫התנפחות‬
‫חתך רוחב של המגדל השחור. ‬
‫המישור התחתון. ‬
‫חצר מרטן. ‬
‫מישור הביצות. ‬
‫מישור השמיים. ‬
‫עיקרון המקורננים. ‬
‫גרגויל. ‬
‫צייד העבדים. ‬
‫מפת המגדל השחור‬
‫מדבר‬
‫הדרך לחצר מרטן. ‬
‫כוהן מקורנן‬
‫התקיפה‬
‫הגריפון... ‬
‫אריה עיט‬
‫לא גמרתי עדיין. ‬
‫אני מאחרת. ‬
‫עדיף לאחר מאשר לא ללכת בכלל. ‬
‫חכה שלוש דקות ואז תיכנס. ‬
‫- אי אפשר להיכנס יחד פעם אחת? - לא. ‬
‫- אבל אנחנו... - בשום פנים ואופן. ‬
‫אנחנו לא זוג. ‬
‫אתם יכולים ללכת לאט יותר?‬
‫היי!‬
‫אמרתי, "היי". ‬
‫טוב, חבר'ה, ‬
‫הינה באה הזדמנות חיי. ‬
‫מה דעתכם?‬
‫קרקס דאיקירי‬
‫די-ג'יי נב? איזה אידיוט קורא לעצמו ככה?‬
‫מצחיק מאוד. אני. ‬
‫אני צריך לארגן מסיבה ענקית, הדי-ג'יי שלי ביטל, ‬
‫- אז אני צריך להיות הדי-ג'יי. - למה זו הזדמנות חייך?‬
‫- כי פגשתי את ג'ון הגדול. - ג'ון הגדול המפורסם?‬
‫בכבודו ובעצמו. ‬
‫- הרכבתי לו מערכת. - הוא נוסע לסיבוב הופעות בארה"ב. ‬
‫הוא יכול לקחת אותי איתו. הוא צריך טכנאי סאונד. ‬
‫מגניב, אחי. הוא מפורסם. ‬
‫אדיר!‬
‫זו ההזדמנות שלי. ‬
‫אבל קודם אני צריך להראות לו שאני יכול. ‬
‫שאני מסוגל לארגן מסיבה מגניבה, עם כל הציוד הדרוש. עוד נראה. ‬
‫היי. ‬
‫- נראה לי שאנחנו באותה כיתה. - נכון. ‬
‫שמעתי שאת טובה במתמטיקה. ‬
‫הייתי אומרת שאני מבריקה, אבל... ‬
‫אפשר להעתיק ממך את שיעורי הבית?‬
‫היי!‬
‫אני זארה. ‬
‫היי, זארה. ‬
‫אני בקי. ‬
‫- אלוהים אדירים, מארק צימרמן. - מה איתו?‬
‫כדאי לך לשמור ממנו מרחק. ‬
‫- למה? - יש לו מזג חם. ‬
‫כל המשפחה שלו משוגעת. ‬
‫אחיו הרביץ פעם למר ויטיך, סולק מהלימודים ונשלח לבית משוגעים. ‬
‫מארק לא יותר טוב ממנו, תאמיני לי. ‬
‫אכיר לך את החברים שלי שיושבים שם. ‬
‫אולי אחר כך, אבל תודה. ‬
‫עדר תאו עוצר כאן באופן קבוע. ‬
‫בעלי החיים העצומים האלה מסוגלים להגן על עצמם. ‬
‫במיוחד השוורים התוקפניים. ‬
‫תהיו בשקט!‬
‫תאו פצוע הוא טרף קל. ‬
‫מארק?‬
‫- היי. - אתה בסדר?‬
‫כן, למה?‬
‫כי אתה הרגע... ‬
‫- אני פשוט צריך... - אוויר?‬
‫- כן, משהו כזה. - הבנתי. ‬
‫את בקי, נכון?‬
‫מצטער, זאת לא שיחה מהנה במיוחד. לא ישנתי טוב. ‬
‫אחר כך ננהל את השיחה הכי טובה בעולם. ‬
‫כן, אולי. ‬
‫- מגניב. - מגניב. ‬
‫אה, כן. שלשול או בחילה?‬
‫בחילה, ללא ספק. ‬
‫- היי. - תיכנס. ‬
‫ד"ר יורג פטרס פסיכולוג ילדים‬
‫נסה שוב, מארק. ‬
‫קח נשימה עמוקה. ‬
‫תתרכז. ‬
‫תיזכר בתקופה ההיא. ‬
‫תישאר שם. ‬
‫ואבא שלך... ‬
‫הלילה ההוא... ‬
‫בית הקברות ההוא... ‬
‫הסטודיו... ‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫נורא. ‬
‫זה היה נורא, בסדר?‬
‫אתה לא נוכח כאן היום. ‬
‫אני לא רוצה לחשוב על זה יותר. ‬
‫אתה בטוח שאתה לא רוצה שניפגש יותר?‬
‫שלוש שנים זה מספיק. ‬
‫אני לא רוצה להיות הפסיכי יותר. ‬
‫אתה שולט בכעסים שלך?‬
‫נותרו לנו עשר דקות. ‬
‫אם אתה רוצה לדבר על משהו נוסף, זה הזמן לכך. ‬
‫קראתי אתמול את הספר של אבא שלי. ‬
‫את הכרוניקל?‬
‫קראתי אותו... ‬
‫ולפתע הייתי שם. ‬
‫הייתי שם באמת. ‬
‫זה היה שונה מחלומות רגילים. ‬
‫שונה?‬
‫אמיתי יותר. ‬
‫אתה מתכוון לעולם שאבא שלך תמיד דיבר עליו?‬
‫המגדל השחור. ‬
‫אתמול היה הפעם הראשונה והיחידה?‬
‫שהייתה לך הזיה?‬
‫אתמול מלאו עשר שנים למותו של אביך, נכון?‬
‫מה שאתה חווה עכשיו‬
‫קשור למוות שלו. ‬
‫הכרוניקל, מה שהוא סיפר לך על העולם שלו. ‬
‫יום ההולדת שלך. ‬
‫שניכם עברתם דברים קשים עם אביכם. ‬
‫הזיות הן תופעה שכיחה עקב טראומה, ‬
‫אבל הן לא מזיקות. ‬
‫זה סימן להחלמה. אתה מתמודד עם זה. ‬
‫לפעמים נדמה שהן מוחשיות. ‬
‫בסדר?‬
‫בסדר. ‬
‫התקדמת יפה. ‬
‫כל הכבוד. ‬
‫אם כך, זה היה המפגש הרשמי האחרון שלנו. ‬
‫- כל טוב לך, מארק. - גם לך. ‬
‫טראומה... ‬
‫כרוניקל דפוק. ‬
‫זה לא עניין שלי. ‬
‫קראת אותו?‬
‫- נו? - היו לי סיוטים, שמעתי קולות. חרא הזוי. ‬
‫ברגע שאתה רואה את המגדל באמת... ‬
‫אתה לא מבין? או שאתה לא רוצה להבין?‬
‫אבא חפר על זה בלי סוף. ‬
‫שוב ושוב. אין דבר כזה גריפון, אלה רק הזיות. ‬
‫- הן נגרמות על ידי טראומה. - אתה תראה. ‬
‫הלילה תקבל את ההוכחה שלך. ‬
‫היום ב-20:00, אצלנו. ארוחת ערב. ‬
‫היי. ‬
‫היי!‬
‫- מה את עושה כאן? - קונה תקליט. ‬
‫מה את מחפשת?‬
‫אני רוצה את "נוורמיינד" של "נירוונה". ‬
‫האלבום הטוב ביותר בכל הזמנים. ‬
‫הוא נמצא... ‬
‫כאן. ‬
‫בסדר, אבל יש לכם בוויניל?‬
‫לא, כרגע לא. ‬
‫חבל. ‬
‫תקליטורים נשמעים קצת... ‬
‫- קרים? - כן, מושלמים מדי. ‬
‫האריזה קטנה מדי. ‬
‫- והטקס חסר. - לגמרי. ‬
‫מוציאים אותם, מנגנים אותם. ‬
‫- מקשיבים לאלבום מתחילתו ועד סופו. - לא רק לשיר אחד. ‬
‫בעבר האזנתי לתקליטים עם אבא שלי בכל ערב. ‬
‫אני עם אימא שלי. ‬
‫רוצה להיפגש מתישהו? איתי?‬
‫בטח. ‬
‫בשבוע הבא?‬
‫אולי היום?‬
‫עכשיו?‬
‫- את רעבה? - תמיד. ‬
‫- עברת לקרפלדן לפני שבוע? - כן. ‬
‫לא סיימתי עדיין לפרוק את הארגזים. ‬
‫- איך היא לדעתך? - קרפלדן?‬
‫בהשוואה לברלין?‬
‫זה כמו להשוות בין קקטוס נוי לבין יער גשם. ‬
‫כלומר... ‬
‫אני לא רוצה לרדת על קרפלדן. ‬
‫פשוט לא רציתי לבוא לפה. אימא שלי שלחה אותי. ‬
‫היא שלחה אותי לגור עם אבא שלי. ‬
‫באסה. ‬
‫נולדת כאן, נכון?‬
‫במה עוסקים ההורים שלך?‬
‫אימא שלי היא אחות. ‬
‫ואבא שלך?‬
‫הוא לא עושה הרבה. ‬
‫מה עוד אפשר לעשות בקרפלדן?‬
‫לעשות על האש על הגג, ‬
‫לקנות תקליטים... ‬
‫האמת, אין לי מושג. ‬
‫מארק, אני נוסע למחסן התקליטים של וולפי, בסדר?‬
‫- כן, אין בעיה. - נתראה אחר כך. ‬
‫אני לא יוצא הרבה מהבית. ‬
‫יש לי החנות, וזה נהדר, ‬
‫הקלטות שלי, ‬
‫אחי... ‬
‫ובית הספר. ‬
‫החיים שלי עלובים. ‬
‫אני אוהבת את חנות התקליטים. ‬
‫נוכל להיפגש שוב בקרוב?‬
‫- מחר? - ומחרתיים. ‬
‫וביום שאחרי?‬
‫שיט!‬
‫אני חייב ללכת הביתה. שיט!‬
‫אני מצטער. ‬
‫נתראה בבית הספר. ‬
‫תצליחי לרדת לבד?‬
‫בטח שתצליחי. אני מצטער. ‬
‫ברוכה הבאה לקרפלדן. ‬
‫מרפא לזמנים קשים‬
‫חזרתי הביתה. ‬
‫זה הפרס הכי גדול שלי. ‬
‫ארבעים הגרלות בשבוע?‬
‫אני חושבת שזכיתי בפרס הזה שלוש פעמים. ‬
‫כן. ‬
‫לא כל אחד היה אוהב אותו, הייתי אומר. ‬
‫הוא ממש מכוער, אבל זה לא העניין. ‬
‫העניין הוא מזל. ‬
‫היי. ‬
‫היי. בדיוק דיברנו עליך. ‬
‫כמה מוזר. ‬
‫לגמרי. ‬
‫כמו פעם. ‬
‫אתה רעב?‬
‫כן. ‬
‫יופי. ‬
‫ממו קנה לעצמו מגפי עור לבנים. ‬
‫- וז'קט עור זול. - לא!‬
‫כן. הוא רוצה להיראות כמו למי מ"מוטורהד". ‬
‫ואו, הוא חי בסרט. ‬
‫הוא רוצה לנגן בגיטרה עכשיו. ‬
‫ידעתי שמארק יעשה משהו שקשור במוזיקה. ‬
‫תמיד האזנת למוזיקה עם אבא שלך. ‬
‫אבל אתה? לא הייתי מנחשת. ‬
‫תומאס תמיד הקשיב למוזיקה. ‬
‫הוא התעניין יותר בשפות, ‬
‫בהיסטוריה, ‬
‫במלחמות ובדברים כאלה. ‬
‫מה את רומזת?‬
‫שום דבר. ‬
‫כלומר, תחומי העניין שלך לא היו תקליטים. ‬
‫אני גאה מאוד בחנות הזאת. ‬
‫בצדק, ‬
‫אבל פעם היו לך תוכניות אחרות. ‬
‫חשבנו שתהפוך לאקדמאי או משהו כזה. ‬
‫לא בחרתי בזה. ‬
‫להישלח לבית משוגעים. ‬
‫את בחרת בזה. ‬
‫מה יש לקינוח?‬
‫ציפית שאשב בחיבוק ידיים ואתן לבן שלי לאבד את שפיותו?‬
‫- כך שתגמור כמו אבא שלך? - היי!‬
‫מה לעזאזל אני עושה כאן?‬
‫רק ניסיתי להגן עליך. ‬
‫יום אחד אתה תבין. ‬
‫היא לא התכוונה לזה. ‬
‫רצית הוכחה?‬
‫בית עלמין מנוחת המלאכים‬
‫הסטודיו הישן של אבא. ‬
‫אני לא רוצה להיות כאן. ‬
‫לא היית כאן שנים. ‬
‫- אמרתי שאני לא רוצה להיות כאן. - שמעתי אותך. ‬
‫אבל ההוכחה כאן. ‬
‫היי!‬
‫השתגעת לגמרי?‬
‫תחזור למטה. ‬
‫זה רעיון ממש גרוע. ‬
‫תאמין לי. ‬
‫רצית הוכחה. ‬
‫לעזאזל. ‬
‫אני לא רוצה למות בניסיון להשיג אותה. ‬
‫- סוף סוף! עלה למעלה. - רד אתה למטה. ‬
‫תצטרך לתפוס אותי. ‬
‫קדימה!‬
‫טוב מאוד. ‬
‫קדימה, אתה מסוגל. ‬
‫השם שלנו הוא צימרמן. ‬
‫דורות רבים של בעלי מלאכה, מניחי רעפים, חרשי אבן. ‬
‫גבהים הם בטבע שלנו. ‬
‫חתמת על הכרוניקל וקיבלת את הירושה. ‬
‫קום. ‬
‫תן לי לנחש. ‬
‫כבר אין לך פחד גבהים. ‬
‫זה מטורף. ‬
‫בוא. ‬
‫אתה זוכר את הלילה שבו באנו לכאן עם אבא?‬
‫אראה לך למה הוא בא לכאן באמת. ‬
‫מה זה?‬
‫מעין מחבוא. ‬
‫מקום מיוחד מאוד. ‬
‫אבותינו יצרו אותו. ‬
‫הוא מוגן על ידי קסם. ‬
‫אתה צריך לעזור לי למצוא משהו. ‬
‫החפצים של אבא. ‬
‫תפתח את זה. ‬
‫אבא רצה למצוא אותו כבר אז. ‬
‫את האנך. ‬
‫התיבה ריקה. ‬
‫כן, לא מצאתי אותו עדיין. ‬
‫אבא בטח החביא אותו כאן. ‬
‫מה זה היה?‬
‫הינה הוא. ‬
‫סוף סוף!‬
‫בית העלמין "מנוחת המלאכים"‬
‫לא ייאמן. ‬
‫אבא כייל אותו כך שיזהה אותך. ‬
‫זה קורה באמת?‬
‫זו ההוכחה שלך. ‬
‫הוא מגיב אליך, ‬
‫רק לדם שלך. ‬
‫- תן לי אותו. - לדם שלי? למה לדם שלי?‬
‫הגריפון זקוק לדם שלנו כדי לשרוד. שלי ושלך. ‬
‫הוא בלתי מנוצח. ‬
‫הוא שולט במגדל השחור ומשעבד את כל בני האדם. ‬
‫האנך הוא הנשק היחיד שפועל נגדו. ‬
‫כלי נגרות פשוט. ‬
‫רק בני המשפחה שלנו יכולים להרוג אותו, אף אחד אחר לא יכול. ‬
‫אתה מוכן להצטרף אליי בקרב הזה?‬
‫יחד נגד הגריפון. ‬
‫- ממש עכשיו? - כן. ‬
‫בוא איתי. ‬
‫יחד יהיה לנו סיכוי נגדו. ‬
‫אני יודע איך למצוא אותו. ‬
‫אחי, אני בקושי עומד בקצב של הלימודים. ‬
‫אם לא נצוד אותו, הוא יצוד אותנו. ‬
‫אם לא אצליח להביס אותו בעצמי, ‬
‫הוא ירדוף אותך, ‬
‫ואחר כך את הילדים שלך. ‬
‫קדימה, אתה ואני!‬
‫אני לא חושב שאני יכול. ‬
‫כרצונך. ‬
‫- מה זה היה? - אנחנו חייבים ללכת. ‬
‫תומאס?‬
‫- תומאס? - כן?‬
‫זה היה כאן קודם?‬
‫לא, זה לא היה כאן. ‬
‫מה אתה עושה?‬
‫סמוך עליי. ‬
‫תומאס!‬
‫תומאס, אנחנו חייבים לחזור עכשיו למטה!‬
‫לאן הוא נעלם?‬
‫אין לי מושג!‬
‫בוא!‬
‫מארק!‬
‫בוא נסתלק מכאן!‬
‫תתחבא!‬
‫- מה הם רוצים? - אותנו. ‬
‫הם רוצים אותנו. ‬
‫זה לא אמיתי. ‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬