ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ DER GREIF ВОЛЬФГАНГА ТА ГАЙКЕ ГОЛЬБАЙН
КРЕФЕЛЬДЕН, 1984 РІК
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ
Тату, що відбувається?
Нам треба їхати.
Що я казав про статуетки?
Вони небезпечні!
Вдягайся.
Вдягни ось це, Марку. Вдягай.
Томасе, ти готовий?
Ти візьмеш «Хроніки».
Марку, ходімо!
Роби, як я скажу. Тримайся біля мене. Раптом що,
ти подбаєш про Марка. Ясно?
Додому не можна.
Він знайде нас. Ти розумієш?
Я не хочу, щоб він нас знайшов.
Гей, Марку, я захищу тебе, віриш мені?
Завжди захищатиму тебе.
Завжди.
- А як же речі? - Купимо їх потім. Сідайте.
Карле!
Будь ласка!
Це все не насправді.
Милий, прошу,
ніхто за тобою не женеться. Дозволь тобі допомогти.
Ні, ні!
Принаймні залиш дітей.
Мені шкода.
Мамо!
ЦВИНТАР УПОКОЮ ЯНГОЛІВ
Все буде добре.
Мамо.
ПЕТРА ЦИММЕРМАН СТАРША МЕДСЕСТРА
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ МАРКУ 16
Круто!
КРЕФЕЛЬДЕН, 1994 РІК
Хочете замовити касету? Слухайте правила.
Пишете, що саме хочете, я роблю мікс. Професійна якість.
Забираєте за тиждень
на тому ж місці в той самий час.
П'ять марок за касету ось в цю шапку.
Якщо хочете повний альбом, у нас є крамниця.
МАГАЗИН ПЛАТІВОК «ОРАКУЛ»
Дякую!
Доброго дня!
- Це ж ти Беккі, так? - Так. Добре. Ось…
- Ходімо зі мною. - Добре.
Як щодо того, щоб на уроках слухати мене, а не хеві-метал?
Black Crowes не грають хеві-метал.
- Що ти сказав? - Нічого.
Та годі. Ми всі не проти дізнатися. Ну ж бо, Циммермане.
Я лише сказав, що вони не грають хеві-метал.
Такий самий, як твій брат.
За словом у кишеню не лізеш.
І завжди шукаєш проблем.
Схоже на якусь сімейну традицію.
Настільки захоплений музикою?
Ти та твій брат, і ваша музична крамничка на заправці.
Знаєш, що мені цікаво?
Чому ти досі ходиш до школи?
Ти нічого тут не дізнаєшся про пластинки та касети.
Ніхто тут не сумуватиме за тобою. Еге ж?
Встань, будь ласка.
Вставай!
Знаю, про що ти думаєш.
Давай, вдар мене. Будь, як твій брат.
Ну ж бо!
Чи ти боягуз?
А брату вистачило духу на це.
І що твоя мати каже про…
- Перепрошую? - Слухаю?
Я шукаю клас пана Віттіга.
- Я новенька. Беккі Майсснер. - Ти його знайшла.
Сідай на вільне місце.
Гадаю, тобі теж варто сісти.
Відкрийте книжки на сторінці 128.
Двохетапний рандомізований експеримент.
Давай, Деннісе,
ти ж завжди просишся до дошки.
ГРИФОН
Ніяких навушників на уроці.
Тобі взагалі тут можна бути?
А що вони зроблять? Знову виженуть?
З днем народження, братику!
Ходи сюди, малий…
У мене для тебе подарунок.
Ти ж знаєш, чого я хочу.
- Що? - Облиш це.
- Ти не можеш ненавидіти маму вічно. - Сказав же, досить.
Це безглуздо.
Вона сумує за тобою.
Як вона?
Може сам її запитаєш?
Наприклад, заїдеш на вечерю.
Мама приготує спагеті…
Ти ж від мене не відчепишся?
Маленький дятел.
- Все. З мене досить. - Ми можемо все обговорити.
Заїжджай завтра.
Поговори з Вольфгангом. Я поверну речі.
Ти ж мене знаєш.
Та годі тобі…
Я тут майже живу, а ти мені не довіряєш?
З дороги, малий.
Я схожий на кидалу чи що?
Я сказав, геть з дороги.
- А що ти зробиш? - Хочеш перевірити?
Якщо доведеться.
Що тут таке?
Він хоче залишити товар і не платити.
Він мене знає, а погрожує наче злодію.
Я ніколи не обманюю. Я - не злодій.
Це його робота. Дай йому грошей.
Він загубив ключ від каси.
Маячня! Нічого я не загубив. Поклав у безпечне місце,
щоб піти в туалет, а тепер не можу знайти, але я його не загубив.
Слухай, ми не можемо залишитись без нових платівок цього тижня.
Ось, у мене є…
Цього недостатньо.
П'ять, десять, п'ятнадцять…
П'ятдесят. Інша справа.
ЧАЙОВІ
- Перепрошую. - Легка музика ось там.
Ні, я шукаю The Black Album групи Metallica.
Найкращий альбом десятиліття. Він ось там.
Він не найкращий за десятиліття.
Кращий метал…
Цей альбом Metallica - це попса.
Марку, не ображайся,
але ти нічого не тямиш.
Нічогісінько.
The Black Album - це найкрутіший, найуспішніший і найпопулярніший альбом…
Він - іменинник. Ось, тримайте.
Витвір мистецтва.
Чому тут працює Мемо?
Я плачу йому за 3 дні, він працює 5.
Він нудний.
- Знаєш, чому він постійно тут? - Бо не має життя?
Тому що він відданий.
Кезайя Джонс, Blufunk Is a Fact!
З днем народження!
Аж долоні спітніли.
- Це не лише від мене. - Від Мемо?
Від батька.
Ти ж зараз жартуєш?
Бісові «Хроніки»?
Мені було 16, коли я отримав книгу.
Батько отримав її у 16.
Як і його батько, і батько його батька.
Усі наші пращури.
Тут є всі їхні підписи. Ось.
Батьків. Мій.
А тепер і тобі 16.
Я проведу твою ініціацію замість тата.
І підготую тебе до нашої служби.
А я казав мамі, що ти здоровий.
- Так і є. - Це не може бути правдою. Дідько забирай!
Марку, ми потрібні Темній вежі. Ми вдвох.
Ніякої Темної вежі не існує!
Ми разом побудували цю крамницю.
- Це наше майбутнє. - Ось наше майбутнє.
Як ти можеш вірити у цю татову фігню?
Марку, це наша доля.
Ти хіба не розумієш?
Добре, я візьму її додому почитати.
Потім я хочу доказів.
Побачити бісове диво.
Єдинорога чи монстра.
Ти отримаєш докази.
А якщо ні…
Ти повернешся до лікування.
- Згода. - І я підпишу її,
тільки якщо ти приїдеш до мами та повечеряєш з нами завтра.
Маленький гад.
КАРЛ ЦИММЕРМАН ТОМАС ЦИММЕРМАН - МАРК ЦИММЕРМАН
У мене було так само.
Завтра ввечері вдома.
Ось. Прочитай.
Вивчи.
Нарешті.
- Алло! - Привіт, люба! Це я.
- Привіт, мамо! - Облаштувалась вже?
Ага. Крефельден чудовий.
- Додому ніколи не захочу. - Це лише на кілька місяців.
Потім повернешся додому до мене.
Мені вже час.
Влаштовуємо з другом оргію, але спочатку треба купити коксу.
Беккі, досить вже.
Тату, до телефону!
Я відповім у кабінеті.
- Я вдома. - Де ти був?
- Вибач, я був… - Ти спізнився на півгодини.
- Тобі байдуже, що я до біса хвилювалася? - Ні.
- Нічого не буде. - Ми ж обговорювали правила.
Вибач!
Мене Томас забрав зі школи.
Приїде до нас завтра повечеряти.
Томас приїде додому?
Як тобі вдалося?
Вибач, що накричала.
Просто хвилювалася.
Все добре.
З днем народження!
Знаю, ти багато працюєш.
Але чому не повечеряти десь, сходити в кіно?
Серйозно. Виділити час для себе.
Поспілкуватися з людьми. Розважитись.
Я спілкуюся з тобою.
Мені треба йти.
Не сиди допізна.
МІКСТЕЙП «ОРАКУЛ»
ЛІКИ ВІД ПОГАНИХ ЧАСІВ
ПЕРЕЛІК ІМЕН
КОРЕНЕПЛІД
ЛИЧИНКА
НАБРЯК
ТЕМНА ВЕЖА У РОЗРІЗІ
Основа…
Двір Мартена…
Заболочена площа…
Небесний рівень…
ОСНОВНІ ХАРАКТЕРИСТИКИ РОГАТИХ
ГАРГУЛЬЯ
РАБОМИСЛИВЕЦЬ
МАПА ТЕМНОЇ ВЕЖІ
ПУСТЕЛЯ
Тропа до Двору Мартена.
РОГАТИЙ ЖРЕЦЬ
НАПАД
Грифон…
ЛЕВ - ОРЕЛ
Я ще не кінчив.
Я спізнюся.
Краще пізно, ніж ніколи.
Почекай три хвилини, потім заходь.
- А ми можемо хоч раз зайти разом? - Ні.
- Але ми… - Навіть не думай.
Ми - не пара.
Можеш йти трохи повільніше?
Привіт!
Я наче привітався.
Отже, народ.
Я отримав шанс усього мого життя.
Що думаєте?
ЦИРК «ДАЙКІРІ»
Ді-джей Морда? Який дебіл додумався назвати себе ді-джей Морда?
Дуже смішно. Це я.
Я організовую круту вечірку, а ді-джей відмовився грати,
- тому ді-джеєм буду я. - А з чого це шанс твого життя?
- Бо я познайомився з Великим Джоном. - Великим Джоном?
З тим самим.
- Я ставив йому систему. - Він їде в тур у США.
Йому потрібні звукорежисери, і він може взяти мене з собою.
Круто! Він - зірка.
Це неймовірно.
Це мій шанс.
Але спочатку я маю довести, що впораюсь.
Я влаштую грандіозну вечірку з усіма атрибутами. Побачите.
Привіт!
- Ти, здається, в моєму класі? - Гадаю, так.
Чула, добре ладнаєш з математикою.
Я б сказала, що я - геній у ній, але…
Можна списати в тебе домашку?
Гей!
Мене звати Сара.
Привіт, Саро!
Я - Беккі.
- О Боже. Марк Циммерман. - Що не так?
Краще не зв'язуйся з ним.
- Чому? - Швидко виходить з себе.
У нього вся родина чокнута.
Його брат якось вдарив Віттіга, його виключили та відправили до дурки.
Марк нічим не кращий за нього, повір.
Я познайомлю тебе з друзями. Вони там.
Можливо, пізніше, але дякую.
Тут постійно зупиняються стада буйволів.
Ці величезні тварини знають, як себе захистити.
Особливо агресивні бики.
Можна тихіше?
Поранений буйвіл стає легкою здобиччю.
Марк!
- Привіт! - Ти в порядку?
Так, а що?
Ну, ти щойно…
- Мені просто потрібно… - На свіже повітря?
- Так, щось типу того. - Ясно.
Ти ж Беккі, так?
Вибач, розмова склалася не дуже. Я не виспався.
Ми ще можемо почати спочатку згодом.
Так, спробуємо.
- Круто. - Круто.
О, стій. Діарея або нудота?
Нудота, безсумнівно нудота.
- Вітаю! - Заходь.
Д-Р ЙОРГ ПЕТЕРС ДИТЯЧИЙ ПСИХІАТР
Спробуй ще раз, Марку.
Зроби вдих.
Зосередься.
Згадай той момент.
Не відпускай його.
Твій батько…
Та сама ніч…
Той самий цвинтар…
Майстерня…
Як ти почуваєшся?
Жахливо?
Це було жахливо, ясно?
Ти сьогодні не зі мною.
Я більше не хочу про це згадувати.
Тобі точно більше не потрібні сеанси?
Трьох років достатньо.
Я більше не хочу бути психом.
Ти навчився контролювати гнів?
У нас є ще 10 хвилин.
Якщо хочеш поговорити про щось інше, зараз саме час.
Вчора я прочитав батькову книгу.
«Хроніки», якщо не помиляюсь?
Я її читав…
і раптом опинився в ній.
Я дійсно був там.
Все було не так, як у моїх снах.
Не так?
Більш реальне.
Маєш на увазі світ, про який завжди говорив твій батько?
Темна вежа.
Вчора був перший і єдиний раз?
Я про твої галюцинації.
Вчора було рівно десять років, як помер твій батько. Вірно?
Твої переживання
пов'язані з його смертю.
«Хроніки». Те, що він розповідав про той світ.
Твій день народження.
Вам із батьком обом довелось пережити жахливі речі.
Галюцинації як результат травми - розповсюджене явище.
Та загалом вони нешкідливі.
Це ознака одужання. Саме це з тобою зараз відбувається.
Тому часом вони здаються дуже реальними.
Зрозуміло?
Зрозуміло.
У тебе намітився прогрес.
Мої вітання!
Отже, це офіційно був наш останній сеанс.
- Усього найкращого тобі, Марку! - Вам також.
Травма…
Дебільні «Хроніки».
Не моя справа.
Ти прочитав?
- І? - Нічні жахіття, голоси. Лайно для психів.
Щойно ти побачиш вежу наяву…
Ти не розумієш? Чи не хочеш розуміти?
Тато навішав нам локшини про це лайно.
Ще раз. Немає ніякого Грифона, лише галюцинації.
- Це називається травма. - Сам побачиш.
Ввечері в тебе будуть докази.
О восьмій у нас. Вечеря.
Привіт!
- Що ти тут робиш? - Купую платівку.
Що шукаєш?
Альбом Nevermind, Nirvana.
Найкращий альбом усіх часів.
У нас він…
тут.
Добре, а є на вінілі?
Ні, зараз немає.
Шкода.
На диску звук наче…
- Без душі? - Так, занадто ідеальний.
І обкладинки замалі.
- І бракує ритуалу. - Сто пудів.
Розпакував - запускай!
- І слухаєш увесь альбом одразу. - А не кожну окрему пісню.
Раніше я кожного вечора слухав платівки з батьком.
Я так само, але з мамою.
Не хочеш погуляти? Зі мною?
Звичайно.
Наступного тижня?
Як щодо сьогодні?
Зараз?
- Ти голодна? - Завжди.
- Ти в Крефельдені лише тиждень? - Так.
Ще навіть не закінчила розкладати речі.
- І як тобі? - Крефельден?
Порівняно з Берліном?
Це наче порівнювати домашній кактус із тропічним лісом.
Тобто…
Я не думаю про Крефельден зверхньо.
Просто я не хотіла сюди переїжджати. Мене мама відправила.
Відправила жити з батьком.
Лайно.
Ти ж тут народився, так?
Чим займаються твої батьки?
Мама - медсестра.
А батько?
Нічого особливого.
Чим ще ти тут займаєшся?
Ну, роблю барбекю на дахах,
купую платівки…
Якщо чесно, гадки не маю.
Марку, я в «Магазин платівок Вольфі».
- Так, звичайно. - Побачимось пізніше.
Я майже нікуди не ходжу.
У мене магазин. Він чудовий.
Мікстейпи.
Брат.
І школа.
Моє життя - відстій.
Мені подобається магазин.
Може, повторимо барбекю?
- Завтра? - І післязавтра також.
А потім ще наступного дня?
Дідько!
Мені треба додому! От лайно.
Вибач!
Побачимось в школі.
Зможеш спуститися сама?
Звісно, зможеш. Вибач!
Вітаю в Крефельдені!
ЛІКИ ВІД ПОГАНИХ ЧАСІВ
Я вдома.
Це мій головний приз.
Сорок змагань на тиждень?
Ось цю я, здається, виграла тричі.
Так.
Ця не кожному прийдеться до смаку, так би мовити.
Вона до біса потворна. Але суть не в цьому.
Суть у вдачі.
Привіт!
Привіт! Ми саме про тебе говорили.
Так незвично.
Це точно.
Як колись.
Ти голодний?
Так.
Добре.
Мемо купив собі білі шкіряні чоботи.
- І дешманський шкіряний піджак. - Не може бути!
Може! Він скаженіє від Леммі з Motörhead.
О Боже! Він такий недотепа.
Він хоче бути гітаристом.
Я знала, що Марк займатиметься музикою.
Ти завжди слухав її з батьком.
Але щоб ти, і подумати не могла.
Томас завжди слухав музику.
Його більше цікавили мови,
історія,
війни. Всілякі такі речі.
На що ти натякаєш?
Ні на що.
Я просто про те, що платівки тебе не цікавили.
Я дуже пишаюся цим магазином.
І правильно робиш.
Але раніше у тебе були інші плани.
Ми думали, ти станеш вченим або кимось таким…
Я не обирав собі такого життя.
Лежати в дурці.
Це був твій вибір.
Що на десерт?
А ти думав, я мовчки дивитимусь, як моя дитина сходить з розуму?
- Щоб ти закінчив, як твій батько? - Гей!
Якого біса я тут взагалі роблю?
Я лише намагалася тебе захистити.
Колись ти зрозумієш.
Вона не хотіла.
Ти хотів доказів?
ЦВИНТАР УПОКОЮ ЯНГОЛІВ
Батькова стара майстерня.
Я не хочу тут бути.
Ти не приїздив сюди багато років.
- Я сказав, що не хочу тут бути. - Я почув тебе.
Але усі докази тут.
Гей!
Ти зовсім божевільний?
Спускайся.
Це дуже погана ідея.
Довірся мені.
Ти ж хотів доказів.
Дідько!
Я не хочу померти, щоб їх отримати.
- Нарешті! Підіймайся. - Це ти спускайся.
Тоді спіймай мене.
Ну ж бо!
Дуже добре.
Давай. У тебе вийде.
Ми ж Циммермани.
Рід ремісників, покрівельників, каменотесів.
Висота - це наша стихія.
Ти підписав «Хроніки», а, отже, прийняв спадщину.
Вставай.
Дай вгадаю.
Ти більше не боїшся висоти.
Божевілля якесь.
Ходімо.
Пам'ятаєш ту ніч, коли ми приїхали сюди з батьком?
Я покажу, чому він насправді приїздив сюди.
Що це?
Це щось типу сховища.
Дуже особливе місце.
Наші предки створили його.
Воно магічно захищене.
Ти маєш допомогти знайти дещо.
Татові речі.
Відкрий.
Батько хотів повернути його.
Прямовис.
Тут нічого немає.
Так, бо я його ще не знайшов.
Він, напевне, захований десь тут.
Що це було?
Ось він.
Нарешті.
ЦВИНТАР УПОКОЮ ЯНГОЛІВ
Ні чорта собі!
Батько відрегулював його під тебе…
Я зараз сплю?
Ось твої докази.
Він реагує на тебе,
лише на твою кров.
- Дай його мені. - Мою кров? Чому мою?
Грифону потрібна наша кров, щоб вижити. Моя та твоя.
Він невразливий.
Він править Темною вежею, прагнучи поневолити людство.
Прямовис - єдина зброя проти нього.
Простий теслярський інструмент.
І лише члени нашої родини здатні його вбити, і ніхто більше.
Ти готовий приєднатися до мене в цій битві?
Разом. Проти Грифона.
- Ти маєш на увазі зараз? - Так.
Ходімо зі мною.
Разом у нас є реальний шанс.
Я знаю, як його знайти.
Чуваче, я заледве зі школою справляюсь.
Якщо ми не вб'ємо його, він вб'є нас.
Якщо я не зможу подолати його,
він прийде за тобою.
А потім за твоїми дітьми…
Давай! Ти і я!
Не думаю, що в мене вийде.
Як хочеш.
- Що це було? - Нам треба йти.
Томасе?
- Томасе? - Що?
А це було тут раніше?
Ні.
Що ти робиш?
Довірся мені!
Томасе!
Потрібно спускатися, зараз же!
Куди він дівся?
Гадки не маю!
Ходімо!
Ну ж бо!
Марку!
Забираймося!
Ховайся!
- Що їм потрібно? - Їм потрібні ми.
Їм потрібні ми.
Це все не насправді.
Цього не існує.
Вони несправжні.
Переклад субтитрів: Юлія Бабух
Творчий керівник: Ганна Волошина