Co chceš?
Maníte!
Ukaž se ostatním...
Iluzionisto.
Můj Pane, plním dohodu
o svobodě mého lidu.
Mí špioni hlásí,
že se ten chlapec nemůže vrátit do lidského světa.
Všechno jde podle tvého plánu.
PODLE ROMÁNU DER GREIF WOLFGANGA A HEIKE HOHLBEINOVÝCH
GRYF
-Tos postavil ty? -Říkal jsem ti, že tě Černá věž změní.
To jezero je jejich zdroj vody,
zastavují se tady s otroky na cestě do dolů.
Schováme se tady a počkáme na Rohaté.
Podívej.
Odtud je uvidíme přicházet.
Ale oni neuvidí nás.
Jednoduchý jako facka.
To je úžasný.
Přicházejí ve dne. Myslím, že v noci dobře nevidí.
-Ale co když přijdou v noci? -To se ještě nestalo.
-A co když ano? -Nemám tušení.
Nemáme sledovací kameru.
Máme nářadí?
Trochu víc.
Dobře. Perfektní.
Tak teď!
Mohlo by to vážně fungovat.
Jo.
Ale potřebujeme víc kostí.
Vím, že to zní šíleně,
ale Černá věž opravdu existuje.
Mark se snaží najít Thomase a potřebuje naši pomoc!
Becky, Mark udělal věci,
které nejde vrátit zpět...
Potřeboval víc péče.
Už mu nemůžeš pomoct.
Kronika říká, že Gryf manipuluje s lidmi. Ovlivňuje je a inkriminuje.
Mark není vrah!
Sama jsem ho viděla.
Nevěřím, že to udělal.
Nechci slyšet už ani slovo.
Sbohem.
Já ano.
Inspektor Bräker, kriminální policie.
Policie hledala Marka po celém Krefeldenu,
-ale ještě ho nenašli, že? -Zjevně ne!
A byl naposledy viděn
v Martenově kostele.
To ti řekl tvůj otec? Na veřejnost se to nedostalo.
Nikdo mi to neřekl. Našla jsem si to.
Tento kostel byl postaven před více než 400 lety
Martenem Zimmermanem.
Marten byl kameník z Krefeldenu a je přímým předkem Marka a Thomase.
Tady.
Obviněn z čarodějnictví a odsouzen k smrti.
Byl uvězněn v katakombách vlastního kostela.
Ale jako nějakým zázrakem...
z vězení zmizel.
Nikdo jeho ani jeho ostatky už nikdy neviděl.
Došlo dokonce k vyšetřování arcidiecézí v Kolíně nad Rýnem.
-A pak nějak utekl? -To jsem si myslela!
Dokud jsem nenašla tohle.
Toto jsou všechno biologičtí předkové
Marka a Thomase. Tady.
Téměř celá rodina Zimmermanů zmizela beze stopy.
Všichni byli naposledy viděni v Martenově kostele.
Nebo s ním byli nějak spojení.
Tolik starých zpráv:
dobrovolná práce v kostele,
Zimmerman opravuje kostel...
Myslíte, že je to náhoda?
Nebo je tam dole brána?
-Brána do Černé věže! -Dost!
Už patnáct let poslouchám tyhle nesmysly.
Černá věž, Gryf...
-Ale... -Ne všichni předkové zmizeli.
Markův otec se zapálil.
Pohřbila jsem jeho popel na hřbitově.
Existuje nějaký důkaz, že brána existuje?
Rozhodně.
S ní
a s Kronikou
bychom ji i mohli otevřít.
-Jakou Kronikou? -Mám ji tady. Vteřinku.
Je v mém...
batohu.
Kolik potřebuješ času?
Jen si vezmu klíče a převléknu se.
Patnáct minut?
-Pět? -Bojíš se, že se na tebe zase vykašlu?
Jen nechci přijet pozdě.
Uklidni se, hned se vrátím.
Počkej chvilku!
No teda, vy jste doma. Jaké vzácné potěšení.
Byla tu policie.
To bylo nedorozumění.
Vloupala ses do kostela!
Do kostela!
Můžeme si promluvit později?
Nebo možná nikdy, jako obvykle? Musím jít.
Půjdeš rovnou do svého pokoje.
-Vážně? -Sáro, takhle to dál nejde.
Chceš jednoho dne převzít firmu. Nebo ne?
Najednou máte starost,
-když jsem jednou něco podělala? -Jednou?
Věčně někde chodíš s Benem Schröderem. Dali jste si pusu. Teď venku.
-A ještě se vloupáš do kostela. -Jestli se to provalí...
-Bena neznáte. -Je to zločinec. To stačí.
-Nebyl to vůbec jeho nápad. -Nehodí se k tobě. Tečka.
To si můžeš strčit...
-Slečinko! -Zůstaneš tady!
INTERNÁTNÍ ŠKOLA SV. VÍTA
-To neuděláte... -Uděláš krok ze dveří...
A jdeš do internátní školy. Rozumíme si?
-Dobrý den. -Zdravím. Já jsem Ben.
-Přišel jsem vyzvednout Sáru na párty. -Sára není doma.
To není možné. Vždyť...
jsem ji tu před chvílí vysadil.
Myslím, že si to rozmyslela.
Je mi to líto.
-Co je to? -Roste to po celé pláži.
-A jak víš, že to můžeš kouřit? -Přivoněl sis?
Ty jsi to teď zkoušel?
Mohu na to odpovědět jasným ano, kamaráde.
To je ta největší pitomost, jakou jsem kdy slyšel.
Nechápu, proč jsi pořád tak napjatý.
Kámo. Děti jen tak zkoušejí věci.
-Nikdo se špetkou rozumu tohle nedělá. -Jen se trochu uvolni.
Řekněme...
že budeme Rohaté sledovat až k dolu...
Najdeme tam Thomase...
Já ho pak popadnu a přemístím nás oba domů.
-To zní dobře. -A co ty?
Půjdu pěšky. A ty mě pustíš zpátky bránou.
To není problém. Šel jsem tam už hodněkrát.
Já nevím.
Nemůžu tě tu jen tak nechat.
Neboj se. Hlavně, ať se vy vrátíte domů.
Vyjde to.
Co se to děje? Optimismus?
Mark Zimmerman je optimistický.
Něco tady není v pořádku.
Od chvíle, co jsme spadli z útesů...
mám pocit, že jsem přišel na to, jak se teleportovat.
Tím myslím správně.
S tréninkem.
Už vidím tátův výraz,
až jeho syn mrzák zachrání Thomase.
Nejsi mrzák.
Pro tebe možná ne.
Ale doma jo.
-Keziah Jones? -Jo.
Není to tak na hovno, jak jsem myslel.
Dobře, dej to sem.
Jestli tě tenhle matroš naučí ocenit dobrou hudbu, tak davaj.
Rychle to stoupá do hlavy.
Kámo. Jsou to jen kytky.
Serem na obchod s deskama. Otevřeme si květinářství.
Lidští chlapci dorazili k horskému jezeru.
Postavili si úkryt
a chtějí sledovat tvé lovce do dolu. A pak osvobodit bratra.
Otče, když teď pošlu lovce k jezeru,
pak sem cestovatele mezi světy mohu přivést už dnes večer.
-Maníte! -Můj Pane.
Jeden z vás u jezera cestovatele mezi světy připraví.
A řekni svým špionům v lidském světě, že nechci žádné komplikace.
Žádné komplikace nenastanou.
Dobrý ráno!
Tys mi sahal na batoh?
Ne. Proč?
Byl vysypaný.
-Možná jsi byl náměsíčný. -Nikdy.
Pak to bylo zvíře.
-Uvnitř srubu? -Jo, kámo. Neboj se.
Někdy se zvířata dostanou dovnitř.
Nebojím se.
Můžeme začít trénovat?
Co tady děláš?
Chtěla jsem si vyzvednout batoh.
Všechno v pořádku?
Nejsi oblečená na večírek.
Pojď nahoru.
Kde jsi? Nemůžeme se dostat dovnitř.
Tu párty mám zakázanou.
-Do prdele! -To mě mrzí.
A nemohla jsem Benovi dát klíče od kina.
Teď si určitě myslí, že jsem ho zas kopla do zadku.
-Kde je tvoje holka? -Nemám tušení. Doma.
-Ať si tam klidně zůstane. -Co to děláš?
-Doneseš zbytek z auta? -Co myslíš tím „doma“?
Můžu si vzít svůj batoh?
Nechala jsem ho v Benově autě. Promiň.
-To je v pořádku. -Jdeš na tu párty, že jo?
Dej mu ty klíče. Řekni mu, že je mi to líto! Prosím!
-Dobře. -Bavte se.
Poprvé jsem se teleportoval ze svého pokoje.
Podruhé jsem byl v Oraclu.
V obou případech jsem se díval na Kroniku
a zaměřil se na jedno místo.
Ale potřetí ne.
Správně!
Nemá to s Kronikou nic společného.
Co tam ještě bylo, když to fungovalo?
Strach!
Napětí, zrychlený tep, všechno možné.
Dobře.
Na teleportování potřebuješ strach.
Čeho se bojíš?
-Beverly Hills, 90210. -Ne, vážně.
Čeho se bojíš?
-Spousty věcí. -Například?
Nemám tušení. Čeho se bojíš ty?
Minulý rok, když mámě diagnostikovali nádor. To mě vyděsilo.
Zkus to znovu, Marku...
Dnes se nesoustředíš.
A?
Promiň. Nefunguje to.
Vím, že někdy zažíváš sračky, na který bys radši zapomněl.
Ale jestli na přenos potřebuješ strach...
tak nemůžeš strkat hlavu do písku.
-Nestrkám hlavu do písku. -A co teda?
Jen potřebuju...
Normální lidi nepřestávají mluvit uprostřed věty.
Něco jsem viděl.
Co jsi viděl?
Pravděpodobně jen zvíře.
Vždycky přicházejí ve dne?
Jinak bychom je slyšeli.
A jednou za pár dní?
Jsi si jistý?
Až do teď jsem byl.
-Co se děje? -Thomas je někde tam venku.
A my tu jen sedíme. To se děje.
Proto jsi chtěl trénovat teleportování.
Nefunguje to! Jdi na stráž.
Pane Koteasi.
Přišel jste opět bez domluvy.
Lidé berou schůzky vážně.
Chováte se podezřele. Velmi neprofesionálně.
Doletěl k nám komár.
Mark Zimmerman je u horského jezera a připravuje se na konfrontaci.
S mou pomocí. Vaše tahání kamenů je samozřejmě těžká práce.
Ale já nesu největší riziko.
Připravil jsem Marka. Dal jsem mu Becky.
Pak jsem mu ji vzal, a tak podnítil jeho hněv.
Víte, co to znamená?
Velký orel se probudil díky mně.
Zavraždil jsem Chennarda a svalil vinu na Marka.
Velké riziko, ale všechno jsem provedl dokonale.
Chci, abyste s tím poslal komára Velkému orlovi!
Nejsem ovce jako kolegové z Martenova kostela.
-Hlásím mu každý detail. -Dobře...
Nechci tady shnít.
To děvče už o Černé věži ví?
Ano, ale nevěří tomu.
Je ve svém pokoji. Vše je pod kontrolou.
To doufám.
Velký orel nechce žádné komplikace.
Se mnou nikdy nejsou komplikace.
Becky?
Rebecco?
-Jdeš na tu párty? -Samozřejmě.
-Byl to Mark. -To není možné.
„Becky, když vezmeš tu knihu mé matce,
„můžete otevřít portál...
„Chybíš mi. “
Celou dobu jsi měl pravdu...
Máš pravdu.
V čem?
Strkám hlavu do písku.
Bojím se myslet na sebe.
Vzpomínat si na okamžiky, které mě děsí.
Bojíš se strachu.
Jak se takhle můžu teleportovat?
A jak mám Thomase osvobodit?
Možná nemusíš myslet na nic špatného.
Možná...
Skvělý nápad!
Vážně?
Marku?
Marku!
Ahoj, Krefeldene!
Jo!
Šlo to?
Už to mám!
Teď jsem se teleportoval čtyřikrát za sebou.
Funguje to s každou emocí. Nejen se strachem.
Ale co nefunguje, je přenos v rámci jednoho světa.
Nemůžu se přenášet do srubu a zpět.
Nejdřív musím jít do našeho světa.
Proto to trvalo tak dlouho.
Včera už jsem se bál.
-To jsem byl pryč tak dlouho? -Jo.
Musím to zrychlit.
Musím si představit destinaci, než tam dorazím.
Dones mi ještě jednu...
KINO SCHLOSSPARK ZAVŘENO KVŮLI REKONSTRUKCI
A vaše razítko. Můžete dovnitř.
Kde je Ben?
U světel.
-Jsou tu se mnou! -Počkej, razítko.
Můžeš jít.
Je hudba dnes hlasitější než za našich časů?
Ne, máte starší uši.
Ahoj, Bene! Nemáš náhodou můj batoh?
-Sára chtěla přijít, ale... -Seru na ni.
Se Sárou jsem skončil.
-Měl by sis s ní promluvit. -Proč? Skončil jsem s ní.
Máš vztek. Jsi opilý.
Počkej do zítřka, aby sis mohl být jistý.
Chceš vědět, jestli jsem si opravdu jistý?
Ukážu ti, jak jsem si jistý. Pojď sem.
-To už nikdy nedělej! -Promiň!
-Kde mám batoh? -Myslím, že v kuchyni.
Takže dvě pro vás. Čtyři marky. Díky.
-Co si dáte? -Dvě piva.
Dobře, tady je první...
Co piješ?
Do prdele!
Jsi v pořádku?
-Někdo mi něco ukrad! -Vážně? Do prdele...
Kdo ukradne podělanou knihu?
Tu knihu z batohu?
Vzal jsem ji a dal na bedny piva tamhle.
Myslel jsem, že tam líp uschne.
Cože?
Nějakej idiot ji dal pod sud s pivem,
a samozřejmě se namočila.
Máš tequilu?
Jo, tam.
SŮL
Kdo je to?
Tati?
Tati, jsi to ty?
Co ode mě chceš?
Měl jsi mě poslechnout...
Tenkrát...
Slíbil jsi mi to.
Ty nejsi můj otec.
Podívej se na mě.
Je to tvoje vina.
-Víš, jaké to je... -Nejsi můj otec.
...když tě pohltí plameny?
-Probuď se! -Když ti vybuchne kůže!
-Probuď se! -Když se ti vaří oči!
Víš to?
Marku!
-Marku! Víš, jaký je to pocit? -Probuď se!
Bolí to.
Co se děje?
S kým jsi to mluvil?
Hej!
-Kámo, zastav! -Co?
Kámo, mluv se mnou. Už dost.
Něco tady není v pořádku.
Někdo je tam venku a hraje si se mnou.
Měl jsi noční můru.
Žádná noční můra.
Co teda?
Možná znovu zvíře?
-Nedělej to. -Co?
Nechovej se ke mně jako k idiotovi.
Řekl jsem, že tam někdo je.
-Jestli mi nevěříš, tak jdi do prdele. -Nikdo jiný tam nebyl.
Začínáš přicházet o rozum a nechceš si to přiznat.
Jdi do prdele.
Dobře!
Chceš vědět, co se tam stalo? Co jsem viděl?
Jasně!
Můj táta...
Tvůj mrtvej otec...
Popadl mě a takhle mě spálil.
Chceš, abych ti to ukázal?
Nic nevidím.
Byl tam.
Skutečně.
Přicházíš o rozum, Zimmermane.
CIRKUS DAIKIRI
-Kolik? -Osm marek.
-Nechte si drobné. -Díky.
Ahoj, Mayo!
Kam jdeš?
Proč už odcházíš?
Vykašleš se na Sáru a jdeš rovnou o dům dál?
Proč jsi naštvaná?
-Co se staráš? -Ty nic nechápeš, že ne?
-Blbečku. -Počkej chvilku.
Nevšiml sis, že jsem pořád blízko tebe?
Chceš říct, že ty...
Jo, ty pitomče.
To jsem nevěděl.
Chci bejt tvoje holka od tý doby, co ti bylo sedm
a naboural jsi na kole do našeho auta.
A můj otec tě chtěl zabít.
Ale já řekla: „Ne, tati!
„Toho kluka si jednoho dne chci vzít. “
A pořád to cejtím stejně.
Myslel jsem, že mě vnímáš jako milýho kluka,
možná trochu hloupýho.
Jo, to jsi.
Blbeček.
Mayo!
Prosím!
Děkuji.
Pomoc, prosím, Mayo.
Seženu pomoc!
Co tady děláš?
Žehlím tvoje průšvihy!
Maya nutně potřebuje pomoc! Musíme zavolat sanitku.
S nikým nebudeš mluvit.
Dlouho jste si nikam nevyrazila?
-Cože? -Dlouho jste si nikam nevyrazila?
Vypadáte, že jste dlouho nebyla mezi lidma.
Vy taky nevypadáte jako Kevin Costner.
Promiňte, jen jsem chtěl být milý.
Myslím, že my dva...
Pojď za mnou.
Jsou fakt hlasitý!
Potřebujeme jídlo.
Nebudu je jíst.
Ale já jo.
Jejich pach nás skryje před Rohatýma.
Jakýma Rohatýma? Ještě jsem žádný neviděl.
-Já za to snad můžu? -Ne!
-Není moje chyba, že se neukážou. -Neobviňuju tě.
-Zní to tak. -Ale nemyslel jsem to tak.
Já mám aspoň plán.
A ty? Jaký plán máš ty?
-Nemáš žádný plán, jak Thomase zachránit. -Ať ty ryby zmlknou.
Nekřič na mě.
Kde jsou připínáčky?
Dej mi je!
Jsi blbej?
Je čas se probrat a postavit se tváří v tvář realitě.
Co je, kámo?
Vím, co s tebou je. Proč se chováš jako kretén.
A proč nemáš kamarády. Nejsou to tvoje záchvaty vzteku.
-Nemám ponětí, co tím myslíš. -Ale máš.
Vždycky si udržuješ odstup, aby sis to nemusel pamatovat.
Ale Thomas mi všechno řekl.
Každý detail...
O vašem otci.
-Přestaň. -No tak. Začni vyšilovat.
Křič na mě. Seru ti na to.
Tohle zvládneme.
Budeš si to pamatovat!
Řekl jsem přestaň!
Jeli jste do tátovy dílny.
Ty, Thomas a tvůj táta.
Chtěl spálit svůj výzkum o Gryfovi.
Aby Černou věž nikdo nenašel.
Zůstaň tady a hlídej Kroniku. Ať se děje cokoliv.
Slibuješ?
Slíbil jsi, že počkáš!
Zavři hubu.
Ale pak zhasla baterka.
A s tmou přišel strach.
Thomasi!
Běž!
Prosím, nenechávej mě samotného! Prosím.
Prosím!
Ani hnout! Tady je policie.
Položte ten kanystr.
Kdyby se pro tebe Thomas nevrátil,
aby se o tebe postaral, místo toho, aby pomáhal otci, jak bylo v plánu,
byl by pořád naživu.
Dostaňte ho odtamtud.
Řekl jsem, dostaňte ho ven.
Nedělejte to.
Hej!
Vím, že to bolí!
Nelíbí se ti, když ti lidi říkají pravdu.
Zavři hubu!
Ale jestli se z toho chceš někdy dostat,
musíš to přijmout.
Smrt tvého otce...
je tvá chyba.
Ne!
Je připraven!
Vyšlete lovce!
Překlad titulků: Klára Lancová
Kreativní dohled Miroslav Kokinda