Чого треба?
Безликий!
Покажися…
Ілюзіоністе.
Мій Володарю, я виконую угоду
щодо звільнення мого народу.
Мої шпигуни донесли,
що хлопець не може повернутися в світ людей.
Все йде згідно вашого плану.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ DER GREIF ВОЛЬФГАНГА ТА ГАЙКЕ ГОЛЬБАЙН
ГРИФОН
- Ти її збудував? - Я ж казав, Темна вежа змінює людей.
Озеро - їхній водний ресурс.
Вони зупиняються тут із рабами по дорозі до шахт.
Ми заховаємося тут і чекатимемо на Рогатих.
Диви, що є.
Звідси ми їх побачимо,
а вони нас ні.
Легкотня.
Круто.
Вони приходять лише вдень. Гадаю, вони погано бачать вночі.
- А якщо вони прийдуть вночі? - Такого ще не було.
- Якщо буде? - Гадки не маю.
У нас немає відеоспостереження.
А інструменти є?
Ще трохи.
Добре. Ідеально.
Добре, давай!
Реально може спрацювати, друже.
Ага.
Але нам треба більше кісток.
Так, схоже на божевілля,
але Темна вежа справді існує.
Марк шукає Томаса. Йому потрібна допомога.
Беккі, Марк накоїв такого,
що йому вже нічого не допоможе…
Я погано пильнувала його.
Ти вже нічим йому не допоможеш.
У «Хроніках» написано, що Грифон маніпулює людьми. Може змінювати їх.
Марк - не вбивця!
Я сама все бачила.
Я не вірю, що він зробив це.
Не хочу чути більше ні слова.
До побачення!
Брекер, з карного розшуку.
Поліція обшукала весь Крефельден,
- але ніде не знайшла Марка, так? - Точно!
І востаннє його бачили
в церкві Мартена.
Це батько тобі сказав? Це не загальновідома інформація.
Ніхто не казав. Зрозуміла.
Цю церкву побудували понад 400 років тому,
а побудував її Мартен Циммерман.
Мартен був каменярем із Крефельдену, а Марк із Томасом його прямі нащадки.
Ось.
Звинувачений у чаклунстві та засуджений до смерті.
Його утримували в підвалі його власної церкви.
Але якимось дивом…
Він зник із в'язниці.
Ніхто більше не бачив ні його, ні його останки.
Архієпархія Кельна навіть провела розслідування з цього приводу.
- То, може, він якось втік? - Я теж так думала!
Поки не знайшла це.
Всі люди з цього списку - предки
Марка та Томаса. Ось.
Майже весь рід Циммерманів зникав без жодного сліду.
Усіх їх востаннє бачили в церкві Мартена.
Або їхнє зникнення вело до неї.
Безліч старих звітів:
волонтерська робота в церкві,
Циммерман ремонтує церкву…
Гадаєте, це - простий збіг?
Або там все ж є якісь ворота?
- Ворота до Темної вежі! - Досить!
Я слухала ці нісенітниці 15 років.
Темна вежа, Грифон…
- Але ж… - Не всі предки зникли.
Батько Марка підпалив себе.
Я поховала його прах на цвинтарі.
У тебе є докази існування цих воріт?
Звичайно.
З її допомогою
та з «Хроніками»
ми могли б навіть відкрити портал.
- Якими ще «Хроніками»? - Вони у мене. Секунду.
Вони в мене…
в мене в рюкзаку.
То скільки тебе чекати?
Лише візьму ключі та перевдягнусь.
П'ятнадцять хвилин?
- П'ять? - Хвилюєшся, що знову кину тебе?
Просто не хочу спізнитися.
Розслабся, я швидко.
Зажди хвилину!
Вау, ви вдома. Яка приємна рідкість.
Приїздили з поліції.
Це було непорозуміння.
Ти вдерлася до церкви!
До церкви!
Поговоримо пізніше?
Або ніколи, як зазвичай? Треба йти.
Ти підеш тільки до своєї кімнати.
- Серйозно? - Саро, це не може більше продовжуватись.
Ти ж хочеш одного дня очолити компанію. Так?
Ви раптово вирішили турбуватися,
- лише коли я один раз накосячила? - Один?
Ти постійно вештаєшся зі Шредером. Ви цілуєтесь. Прямо на вулиці.
- Тепер вдерлася в церкву. - Якщо підуть чутки…
- Ви не знаєте Бена. - Він - злочинець. Цього достатньо.
- Це навіть не він затіяв. - Він тобі не пара. Крапка.
Можете засунути її…
- Юна леді! - Нікуди не підеш!
ШКОЛА-ІНТЕРНАТ СВЯТОГО ВІТУСА
- Ви так не вчините… - Зробиш хоч крок за поріг…
Відправишся до школи-інтернату. Тобі ясно?
- Чим можу допомогти? - Вітаю! Я - Бен.
- Я зайшов забрати Сару на вечірку. - О, Сари немає вдома.
Це неможливо. Я щойно…
Я щойно її привіз.
Гадаю, вона передумала.
Мені шкода.
- Що це? - Росте по всьому пляжу.
- З чого ти взяв, що це можна курити? - Відчуваєш запах?
Ти тільки зараз її спробував?
Я можу відповісти на це чітким «так», мій друже.
Це найдурніше рішення, яке я чув у житті.
Не можу зрозуміти, чому ти весь час такий напружений.
Діти пробують щось нове, щоб дізнатися, яке воно.
- Розумні люди так не роблять. - Та розслабся ти трохи.
Припустімо…
ми простежимо за Рогатими до шахт…
Знайдемо там Томаса…
Я схоплю його та перенесу нас обох додому.
- Звучить, наче план. - А як щодо тебе?
Я прогуляюся. А ти відкриєш мені ворота.
Це не проблема. Я ходив туди багато разів.
Ну, не знаю.
Я не можу залишити тебе тут.
Не хвилюйся. Просто відправ вас обох додому.
Все вийде.
А це що таке? Оптимізм?
Марк Циммерман має оптимістичні погляди.
Щось тут не так.
З тих пір як ми впали зі скель…
Я наче зрозумів, як телепортуватися.
І до того ж правильно.
З тренуванням.
Я уявляю обличчя батька, якби він побачив,
як його неповноцінний син рятує Томаса.
Ти не неповноцінний.
Можливо, для тебе - ні.
Але вдома - так.
- Кезайя Джонс? - Ага.
Не таке вже й лайно, як я думав.
Добре, давай сюди.
Якщо ця штука вчить тебе любити гарну музику, треба спробувати.
Шибе прямо в голову.
Друже, це лише квіти.
Нафіг цю крамницю платівок. Відкриємо квіткову.
Людські діти прибули до гірського озера.
Вони побудували укриття,
хочуть простежити за мисливцями до шахт і звільнити брата.
Батьку, якщо я відправлю мисливців на озеро зараз,
я зможу привести мандрівника між світами вже цієї ж ночі.
- Безликий! - Мій Повелителю.
Один із вас підготує мандрівника між світами на озері.
І скажіть своїм шпигунам у світі людей, що я не хочу жодних ускладнень.
Не буде жодних ускладнень.
Доброго ранку!
Ти лазив у мій рюкзак?
Ні. А що?
Його хтось випотрошив.
- Може, ти ходив уві сні. - Ніколи.
Тоді це якась тварина.
- У халупі? - Так, друже. Не хвилюйся.
Іноді вони пробираються.
Я не хвилююся.
Може, вже потренуємося?
Що ти тут робиш?
Хотіла забрати свій рюкзак.
Все гаразд?
Ти чому ще не зібралася на вечірку?
Підіймайся.
Де ти був? Ми не можемо зайти.
Мені заборонили йти на вечірку.
- От лайно! - Мені шкода.
Я навіть не змогла віддати Бену ключі від кінотеатру.
Він точно подумає, що я його знову кинула.
- Де Сара? - Гадки не маю. Вдома.
- Хай і сидить там, мені байдуже. - Що ти робиш?
- Принесете все інше з машини? - Що значить «вдома»?
Віддаси мені рюкзак?
Він у Бена в машині. Вибач.
- Та нічого. - Ти ж підеш на вечірку, так?
Віддай йому ключі. Вибачся за мене! Прошу тебе!
- Добре. - Розважтесь там.
Вперше я перенісся в свою кімнату.
Вдруге - в «Оракул».
Обидва рази я дивився в «Хроніки»
і зосереджувався на якомусь місці.
Але втретє було не так.
Точно!
«Хроніки» тут ні до чого.
Чим ще вирізнялося перенесення?
Страхом!
Стресом. Серце вистрибувало. Повний комплект.
Отже,
для телепортації потрібен страх.
Чого ти боїшся?
- «Беверлі-Хіллз, 90210». - Я серйозно.
Що змушує тебе боятися?
- Різні речі. - Наприклад?
Гадки не маю. А ти чого боїшся?
Минулого року, коли у мами виявили пухлину. Мене це налякало.
Спробуй ще раз, Марку…
Ти сьогодні не зосереджений.
І?
Ні. Нічого не вдається.
Іноді життя підсовує нам таке лайно, яке краще забути.
Та якщо тобі потрібен страх…
Ти не можеш заривати голову в пісок.
- Я нікуди її не зариваю. - Тоді що?
Мені просто потрібно…
Взагалі-то нормальні люди договорюють речення.
Я дещо побачив.
Що саме?
Мабуть, то була тварина.
Вони завжди приходять вдень?
Інакше ми б їх вже почули.
І кожні декілька днів?
Ти впевнений?
До сьогодні був.
- Що не так? - У них Томас.
А ми бовтаємося тут. І ти питаєш, що не так?
Саме тому ти хотів потренуватися.
Фігня це все! Твоє спостереження.
Пане Котеасе.
Ви знову прийшли без попередження.
Люди серйозно сприймають домовленості.
Ви поводитесь підозріло. Дуже непрофесійно.
З нами зв'язався комар.
Марк Циммерман біля гірського озера, готується до протистояння.
Не без моєї допомоги. Тягати каміння, як ви, звичайно теж важко,
але я ризикую більше.
Я підготував Марка. Я дав йому Беккі.
А потім забрав, чим викликав його гнів.
Ви розумієте, що це значить?
Великий орел прокинувся завдяки мені.
Я вбив Ченнарда, зваливши провину на Марка.
Великий ризик, але я впорався ідеально.
Я хочу, щоб ваш комар доповів про це Великому орлу!
Я не такий віслюк, як колеги з церкви Мартена.
- Я докладаю йому про все. - Добре…
Я не хочу згнити тут.
Дівчина. Вона вже знає про Темну вежу?
Так, але вона в неї не вірить.
Вона в своїй кімнаті. Все під контролем.
Сподіваюся на це.
Великий орел не бажає ускладнень.
Зі мною ніколи не буває ускладнень.
Беккі?
Ребекко?
- Ти прийдеш на вечірку? - Авжеж.
- Це був Марк. - Не може бути.
Беккі, якщо ти віднесеш книгу моїй мамі,
ви зможете відкрити портал.
Я сумую за тобою.
Ти казав правду весь час…
Ти правий.
Щодо чого?
Я зариваю голову в пісок.
Я боюсь згадувати своє життя.
Думати про ситуації, які мене лякають.
Ти боїшся страху.
Як тоді телепортуватися?
І як я витягну Томаса?
Можливо, тобі не варто думати про погане?
Тобто, можливо…
Чудова думка!
Дуже гарна ідея!
Так?
Марку?
Марк!
Привіт, Крефельдене!
Є!
Ти…?
Я все зрозумів!
Я щойно телепортувався 4 рази.
Воно спрацьовує не лише зі страхом.
Правда я не можу переноситись в межах одного світу.
Наприклад, звідси в халупу.
Спочатку треба перейти в інший світ.
Ось чому ти так довго.
Я вчора вже почав хвилюватися.
- Мене не було так довго? - Так.
Треба стати швидшим.
Потрібно уявляти наступне місце завчасно.
Принеси мені ще…
КІНОТЕАТР «ШЛОССПАРК» ЗАЧИНЕНО НА РЕКОНСТРУКЦІЮ
Ваш штамп. Можете проходити.
Де Бен?
За пультом.
- Вони зі мною! - Зачекайте, ваш штамп.
Тепер можна проходити.
Музика стала гучнішою, ніж була в наші часи?
Ні, то у вас вуха стали старішими.
Гей, Бене! У тебе мій рюкзак?
- Сара хотіла піти, але… - Мені плювати.
З Сарою покінчено.
- Ти маєш із нею поговорити. - Навіщо? Все скінчено.
Ти злий і п'яний.
Зачекай до завтра, а потім скажеш.
Хочеш знати, наскільки я впевнений?
Я покажу тобі. Йди-но сюди.
- Не смій ніколи так більше робити! - Вибач!
- Де мій рюкзак? - На кухні, здається.
Ці два вам. Чотири марки. Дякую!
- Що налити? - Два пива.
Добре, ось одне…
Що бажаєте?
Дідько!
Що таке?
- Мене обікрали! - Реально? От лайно…
Кому знадобилася грьобана книга?
Книга з рюкзаку?
Я поклав її на ті ящики з пивом.
Подумав, що вона там швидше висохне.
Що?
Якийсь ідіот підклав її під кегу,
вона, певна річ, промокла.
Є текіла?
Так, ось.
СІЛЬ
Хто це?
Тату?
Тату, це ти?
Чого ти хочеш?
Тобі слід було слухати мене…
Тоді…
Ти обіцяв мені.
Ти - не мій батько.
Подивись на мене.
Це ти винен.
- Знаєш, як воно… - Ти - не мій батько.
…коли полум'я охоплює тебе?
- Прокинься! - Як обпікає шкіру!
- Прокидайся! - Коли закипають очі!
Знаєш, як воно?
Марк!
- Марку! Знаєш, які це відчуття? - Прокинься!
Це боляче.
Що таке?
Ти з ким розмовляв?
Гей! Гей!
- Чуваче, зупинись! - Чого тобі?
Поговори зі мною. Досить вже.
Щось тут не так.
Хтось намагається збити мене з пантелику.
Тобі наснився кошмар.
Це не кошмар.
А що тоді?
Може, знову тварина?
- Не роби так. - Як?
Не стався до мене, як до ідіота.
Я ж сказав, що там хтось був.
- Якщо не віриш мені, тоді відвали. - Там нікого не було.
Ти божеволієш і не хочеш це визнавати.
Пішов ти!
Добре!
Хочеш знати, що там трапилось? Що я бачив?
Ще питаєш!
Свого батька…
Твого мертвого батька…
Він схопив мене та обпік.
Показати?
Я нічого не бачу.
Він був там.
Не уві сні.
Ти з глузду їдеш, Циммермане.
ЦИРК «ДАЙКІРІ»
- Скільки? - Вісім марок.
- Решти не треба. - Дякую!
Гей, Майє!
Куди ти?
Чому так рано йдеш?
Кинув Сару та перемкнувся на іншу?
Чому ти злишся?
- Тобі що до цього? - А ти нічого не розумієш, так?
- Який ти бовдур! - Зачекай.
Ти хіба не помічав, що я завжди кручуся коло тебе?
Маєш на увазі, ти…
Так, тупоголовий.
Я не знав.
Я хотіла стати твоєю дівчиною, коли ще тобі було сім
і ти в'їхав в нашу машину.
Мій батько хотів тебе вбити.
Але я сказала: «Ні, татку!
Одного дня я вийду заміж за цього хлопця».
І я досі відчуваю те саме.
Я думав, ти ставишся до мене просто як до гарного хлопця…
Можливо, трохи тупого.
Бо ти такий і є.
Тупий бовдур.
Майя!
Тримайте!
Дякую!
Допоможіть, будь ласка… Майя…
Я покличу на допомогу!
Що ти тут робиш?
Прибираю за тобою!
Майї терміново потрібна допомога! Треба викликати швидку.
Ти нікого не будеш кликати.
Ви давно нікуди не ходили?
- Що? - Ви давно ніде не були?
Схоже, ви давно не виходили в люди.
Ви теж не схожий на Кевіна Костнера.
Вибачте, я просто хотів підтримати розмову.
Гадаю, нам обом…
За мною.
Вона реально дуже гучна!
Нам потрібна їжа.
Я не буду її їсти.
А я буду.
Її запах захищає нас від Рогатих.
Яких Рогатих? Я ще жодного не бачив.
- То я в цьому винний? - Ні!
- Не моя вина, що вони не приходять. - Я тебе не звинувачую.
- Схоже, як звинувачуєш. - Ні, кажу.
Принаймні в мене є план.
А в тебе? Який у тебе план?
- Ти взагалі не знаєш, як рятувати Томаса. - Просто заткни цю рибу.
Не кричи на мене.
Де кнопки?
Віддай!
Ти нормальний?
Час вже стати серйознішим і подивитися правді в очі.
Якого біса, чуваче?
Я знаю, що з тобою не так. Чому ти ведеш себе, як придурок.
І чому в тебе немає друзів. І це не через твої спалахи гніву.
- Не розумію, про що ти. - О ні. Все ти прекрасно розумієш.
Ти завжди відсторонений, щоб не довелося згадувати.
Але Томас мені все розповів.
Все до дрібниць…
Про твого батька.
- Припини. - Давай. Починай казитися.
Волай на мене. Мені, нафіг, байдуже.
Але ми розставимо крапки над «і».
Тобі доведеться пригадати!
Я сказав, заткнись!
Ви приїхали до майстерні батька.
Ти разом із Томасом і батьком.
Він хотів спалити дані про Грифона.
Щоб ніхто не зміг знайти Темну вежу.
Ти залишишся тут і охоронятимеш «Хроніки». Що б не сталося.
Обіцяєш?
Пообіцяй!
Ти обіцяв зачекати!
Закрий рота.
Але потім згас ліхтарик.
І разом із темрявою прийшов страх.
Томасе!
Йди!
Не залишай мене! Будь ласка.
Прошу тебе!
Стояти! Поліція.
Опусти каністру.
Якби Томас не повернувся до тебе,
щоб тобі не було страшно, замість того, щоб допомагати батьку, як планувалось,
він зараз був би живий.
Витягніть його звідти.
Я сказав, витягніть.
Не роби цього.
Гей!
Розумію, що це боляче!
Ніхто не любить, коли йому кажуть правду.
Закрийся!
Але якщо ти хочеш врешті подолати це,
тобі доведеться це прийняти.
Смерть вашого батька…
твоя провина.
Ні!
Він готовий!
Відправляй мисливців!
Переклад субтитрів: Юлія Бабух
Творчий керівник: Ганна Волошина