‫סיפור האימה של דולורס רואץ'‬
‫פרק 1 הם קוראים לי "ידי קסם"‬
‫תיאטרון בריטניה‬
‫דולורס רואץ'‬
‫בכיכובה של פלורה פריאס‬
‫בואו נלך.‬
‫אני לא יודעת כמה פעמים אמרתי לך שאני לא יכולה להפסיק!‬
‫אבל אני אתגעגע אליך.‬
‫מפודקאסט פשע אמיתי למותחן ברודוויי‬
‫הייתי משוגע על פודקאסט הפשע האמיתי על דולורס,‬
‫אבל לא העליתי בדעתי שהוא ייראה ככה.‬
‫- היא כזאת דמות לא אהודה. - אני כמעט מבינה למה היא עשתה את כל זה.‬
‫- כמעט. - אבל הפכת אותה לאנושית.‬
‫- הפכת אותה לאדם אמיתי. - אני מעריכה את זה.‬
‫הייתי צריכה ממש לזחול לתוך העור שלה כדי להוציא את הארנב מהכובע הזה.‬
‫תרשו לי לומר, זה נושא כבד.‬
‫אני מוכנה לסיים איתה ממש בקרוב.‬
‫לסיים? החומר הזה מעולה.‬
‫לא עובר יום בלי שאראה 20 פוסטים על זה.‬
‫שמעת על בית הקפה בטאיפיי שמגיש כיסוני בשר אדם?‬
‫כן, ומח העצם האנושי בביסטרו ההוא בפריז?‬
‫- זאת חייבת להיות היא, נכון? - לגמרי.‬
‫- דולורס האמיתית עדיין נמצאת שם בחוץ. - לא.‬
‫המכונית הגיעה. את באה למסיבה?‬
‫האם אני באה למסיבה? כמובן, אני רק צריכה לשטוף את הדם הזה.‬
‫- ברכותיי! - היית אדירה.‬
‫- נתראה. - תודה.‬
‫- נתראה מאוחר יותר. - אני אוהבת אותך!‬
‫- גם אני אוהבת אותך. - ביי.‬
‫מעסה ואסירה לשעבר בהונאה קניבלית‬
‫אל תפחדי. זו רק אני.‬
‫אני לא המפלצת שאת עושה ממני. ברצינות.‬
‫אני בדיוק כמוך,‬
‫אם הכול היה משתבש.‬
‫חשבתי שאת...‬
‫מתה? אני יודעת, זה היה לך נוח מאוד.‬
‫כי את מדברת עליי הרבה, הופכת אותי למפורסמת‬
‫מכל הסיבות הלא נכונות.‬
‫גורמת לכולם להרוויח מזה,‬
‫חוץ ממני.‬
‫מה קרה ליד שלך?‬
‫היד שלי? חשבתי שזחלת לתוך העור שלי.‬
‫פספסת את החלק הזה במחקר שלך?‬
‫את הולכת להרוג אותי?‬
‫לא.‬
‫יותר גרוע.‬
‫אני אספר לך דברים שלא יצאו לך מהראש,‬
‫דברים שלא תוכלי למחוק.‬
‫ואז,‬
‫את תעזרי לי.‬
‫- אני אעזור לך? - כן.‬
‫איך?‬
‫על ידי כך שתספרי את האמת.‬
‫מעסה ואסירה לשעבר בהונאה קניבלית בצפון העיר‬
‫תביני,‬
‫מעולם לא הייתי הסוציופתית רעבת הדם שאנשים חושבים שאני.‬
‫הייתי אישה רגילה בוושינגטון הייטס.‬
‫וושינגטון הייטס, השנים הטובות ביותר בחיי.‬
‫את זוכרת את השנים שאחרי ה-11 בספטמבר, כשכולם ניסו להתאחד.‬
‫אבל זה עדיין היה בתקופת ג'וליאני, ולחלק מאיתנו‬
‫היה קשה לגור בעיר.‬
‫הנה הבית שלך בהובוקן, מותק.‬
‫דומיניק היה מלך הרחוב.‬
‫- בסדר. יש לך כמה לקוחות? - כן.‬
‫ובמשך חמש השנים האלה, הייתי המלכה שלו.‬
‫אהבתי את האיש הזה כל כך, הייתי עושה הכול בשבילו.‬
‫ועשיתי הכול.‬
‫אנטוניו? אתה כאן?‬
‫פשוט תישאר שם, בבקשה.‬
‫דומיניק אמר שהבחור הזה יקנה המון מריחואנה.‬
‫עצרי. ידיים למעלה.‬
‫דומיניק ארפונסו!‬
‫מעולם לא שמעתי עליו.‬
‫דומיניק? דומיניק, אתה יכול...‬
‫מצטערים. המספר שאליו חייגתם איננו מחובר...‬
‫אם אתם שומעים את ההקלטה הזו...‬
‫- מצטערים. המספר שאליו חייגתם... - דומיניק?‬
‫- איננו מחובר. - דומיניק!‬
‫הייתי בכלא 16 שנה.‬
‫שש עשרה שנה בבית סוהר בניו יורק‬
‫על החזקה עם כוונה לסחור ותקיפת שוטר.‬
‫שש עשרה שנה בתא עם מעסה חסרת ידיים מפילדלפיה,‬
‫החברה שלי, טביתה.‬
‫ואז בוקר אחד ב-2019,‬
‫הם החזירו לי את הבגדים שלבשתי כשנעצרתי.‬
‫הם נתנו לי 200 דולר מענק שחרור, וכרטיס לרכבת.‬
‫הם הורידו אותי בתחנת הרכבת כאילו הם עשו לי טובה.‬
‫האנשים המזדיינים האלו מהפרברים כנראה חשבו שזה הגיע לי.‬
‫זוהי הרכבת לגראנד סנטרל. כרטיסים. כרטיסים. כרטיסים.‬
‫- כרטיסים. - כן, יש לי כרטיס.‬
‫- הנה. - זאת הקבלה שלך.‬
‫מצטערת.‬
‫תחנה ראשונה במנהטן, הארלם, רחוב 125.‬
‫אלוהים, ניו יורק שלי.‬
‫אני מתחילה לצעוד צפונה‬
‫למקום היחיד שאוכל למצוא בו מיטה בשבילי הלילה. כי לא נותרה לי משפחה.‬
‫ההורים שלי מתו כשהייתי בבית הספר. דומיניק לקח אותי תחת חסותו.‬
‫אני יודעת שהוא בטח המשיך הלאה, אבל הגנתי על התחת שלו במשך 16 שנים.‬
‫הוא חייב לי מקום מגורים.‬
‫זה קורה. וושינגטון הייטס.‬
‫צ'יפוטלה‬
‫מה, לעזאזל?‬
‫יוגה בצפון העיר‬
‫הייתה כאן ג'נטריפיקציה.‬
‫טוב, לא לגמרי.‬
‫אם הדבר הכי קרוב למשפחה לא נמצא כאן, אני אזדקק לנס.‬
‫מה זה החרא הזה?‬
‫הלו?‬
‫שלום. היי, דומיניק נמצא?‬
‫מי?‬
‫דומיניק עדיין גר כאן?‬
‫לא מכירה אותו, מצטערת.‬
‫הלו?‬
‫בשנות ה-20 שלי היה קל לעלות חמש קומות.‬
‫היי.‬
‫היי, אני כל כך מצטערת.‬
‫פעם גרתי כאן, וגם אני לא הייתי מרשה לאף אחד להיכנס.‬
‫זה לגמרי לא בסדר מצדי, אבל הרגע השתחררתי...‬
‫חזרתי למדינה, ולא הייתי כאן כבר 16 שנים,‬
‫ואני רק מתפללת שהחבר שלי אולי עדיין גר כאן,‬
‫או שאולי את יודעת... היי.‬
‫- היי, תודה. - את לא יודעת איפה חבר שלך גר?‬
‫כנראה הוא לא החבר שלי יותר.‬
‫- מותק? מה... - זה בסדר.‬
‫- כן. אני מסתדרת. - אני מצטערת. זה כל כך מביך,‬
‫אבל יש לך טמפון?‬
‫או כל דבר אחר. אני רק מנסה לא לדמם על הרצפה שלך.‬
‫לא, לא.‬
‫- בואי. - תודה.‬
‫הם ממש מתחת לכיור.‬
‫אריח מאחורי האסלה. בבקשה, אלוהים.‬
‫האם הכנסת לכאן מישהי מ"עדי יהוה"?‬
‫לעזאזל. קדימה.‬
‫יש!‬
‫לעזאזל. יש.‬
‫ידעתי שזה כבר לא יהיה כאן, אני לא טיפשה.‬
‫אבל הייתי חייבת לראות בעצמי.‬
‫הנה הבית שלך בהובוקן, מותק.‬
‫הוא נתן לי להירקב,‬
‫האדם היחיד שנשאר לי בעולם.‬
‫לעזאזל... נתת לי להירקב!‬
‫נתת לי... נתת לי להירקב. אלוהים.‬
‫- היי, את בסדר? - כן, אני בסדר. אני בסדר. תודה.‬
‫אני לא בסדר.‬
‫- אולי כדאי שתמצאי מקום אחר... - מצטערת, נתקעתי בווילון המקלחת.‬
‫מתי עברתם לכאן?‬
‫לדירה הזאת?‬
‫ביוני האחרון?‬
‫אתם יודעים מי היה גר כאן?‬
‫לא.‬
‫מה לגבי בעל הבית, אני יכולה לקבל את הטלפון שלו?‬
‫- לא. הבניין נמכר לפני שנה? - כן.‬
‫- יש עכשיו בעל בית אחר. - בסדר.‬
‫לא נוכל לעזור לך.‬
‫- בסדר. - מצטערת.‬
‫אני מקווה שלא הלחצתי אתכם.‬
‫אני באמת לא רוצה להיות כזו.‬
‫היי, סקסית!‬
‫לא תדברי איתי? התכוונתי לעזור לך.‬
‫את מי את מחפשת?‬
‫- אני מחפשת את דומיניק. - דומיניק? איזה דומיניק?‬
‫דומיניק ארפונסו.‬
‫מעולם לא ראיתי אותך כאן.‬
‫טוב,‬
‫גרתי כאן חמש שנים עם דומיניק.‬
‫- את אומרת את זה כאילו אני יודע מי זה. - אז מה אתה רוצה ממני?‬
‫הוא שלט ברחוב הזה, והוא אף פעם לא הסכים שמי שעובד אצלו‬
‫יתנהל עם כסף ככה בחוץ כמו שעשית. ראיתי אותך.‬
‫תעשה לי טובה, אל תנשוף את העשן בפרצוף שלי, בבקשה.‬
‫אז את כלבה?‬
‫- מה אמרת? - את כלבה קשוחה.‬
‫היי! בן זונה, אל תגרום לי לחזור לכלא היום.‬
‫אל תפתה אותי, בן זונה טיפש.‬
‫חרא, כלבה! ניסית להצית אותי!‬
‫- מה הבעיה שלך? - לך תזדיין, טיפש.‬
‫אף אחד לא היה מעז להתעסק איתי כאן, אבל עכשיו?‬
‫זה נגמר.‬
‫חוץ מ...‬
‫כמו חיזיון תעתועים במדבר.‬
‫"אמפנדה לוקה"!‬
‫לעזאזל!‬
‫גם אתה לא רואה אותי? חרא. לעזאזל!‬
‫אלוהים!‬
‫אני כל כך מצטער, גברת צעירה. את בסדר?‬
‫"גברת צעירה"? אבא שלי קרא לי גברת צעירה.‬
‫אבא שלי קרא לי "איש צעיר" כשהייתי בצרות.‬
‫הייתי שמחה להסתבך בצרות אם הייתי רואה אותו.‬
‫אני מכיר את התחושה.‬
‫- תודה. - בבקשה.‬
‫ברוכה הבאה ל"אמפנדה לוקה". יש לנו מבצע מיוחד, שלושה בחמישה דולרים.‬
‫אלוהים.‬
‫יש סיבה שהיא נקראת "אמפנדה לוקה".‬
‫אני יכולה לעזור לך?‬
‫כן, אני מצטערת.‬
‫זה המקום הראשון שהייתי בו ועדיין נמצא כאן, ונראה בדיוק אותו הדבר!‬
‫- אני יודעת, זה כל כך עצוב. - לא! אלוהים.‬
‫פעם המקום היה מלא באנשים. תור שמשתרך לאורך כל הרחוב.‬
‫התגעגעתי אל המקום הזה.‬
‫נחמד.‬
‫לעזאזל, את גבוהה. את יכולה להיות דוגמנית.‬
‫הנה זה. המועדפת עליי. גויאבה וגבינה.‬
‫אני אוהבת את זה. אפשר אחת?‬
‫בסדר, 1.85 דולרים.‬
‫- בבקשה. - אין לי עודף מ-50.‬
‫- בסדר. - הוא אמיתי בכלל?‬
‫כן, הוא אמיתי. קיבלתי ארבע שטרות של 50.‬
‫זה כל מה שיש לי. את באמת לא יכולה?‬
‫מצטערת.‬
‫זו המדיניות.‬
‫באמת?‬
‫אני רק רוצה לזחול לתוך חור ולמות.‬
‫אבל אין לי אפילו חור.‬
‫דולורס רואץ'?‬
‫- לואיס? - אלוהים!‬
‫- זו באמת את! - לואי, איזה גדול אתה!‬
‫אלוהים! דולורס רואץ' בכבודה ובעצמה.‬
‫מזמן לא התראינו, מותק. לא השתנית בכלל.‬
‫נלי, נלי, הגברת היפה הזו שכאן, אנחנו מכירים ממזמן.‬
‫- בסדר. - אל תדאגי, דולורס.‬
‫אני אדאג לך. יש לך מעמד נצחי של אח"מ ב"אמפנדה לוקה".‬
‫- קדימה. בואי! בואי נלך! - אלוהים. תודה.‬
‫זאת הגאווה שלי...‬
‫הגויאבה והגבינה שלי.‬
‫אותו מתכון סודי מאז שאבא שלי פתח את המקום הזה ב-1987.‬
‫מצטער, כל כך מצטער.‬
‫- שכחתי להזהיר אותך לגבי אזור ההשפרצה. - כן.‬
‫- זה לא היום שלי. - בחייך.‬
‫- מתי השתחררת בכלל? - הבוקר.‬
‫השתחררת הבוקר?‬
‫ואת...‬
‫חזרת ישר לכאן?‬
‫אני יודעת.‬
‫- אני מניחה שחשבתי... - את מניחה?‬
‫- חשבתי... - חשבת... מה חשבת?‬
‫שאני אישן אצל דומיניק.‬
‫דומיניק?‬
‫- אתה יודע איפה הוא? - אני מתכוון...‬
‫לא ראיתי אותו מאז הפעם האחרונה שראיתי אותך.‬
‫- ברצינות? - כן.‬
‫את יודעת איפה הוא?‬
‫לא. זו הסיבה ששאלתי אותך,‬
‫- לא יודעת. - אחרי שנכנסת לכלא,‬
‫שמעתי שהיה לו התקף לב.‬
‫- אלוהים. מה? - גם שמעתי שהוא עבר לאורגון‬
‫לעבוד בבית גידול. אף אחד לא יודע על מה הוא מדבר.‬
‫הם פשוט יודעים שהוא לא כאן.‬
‫לעזאזל.‬
‫- לעזאזל! - היי! תירגעי, ילדה, תירגעי! זה בסדר.‬
‫לא, זה לא בסדר! ויתרתי על 16 שנים מחיי כדי להגן עליו!‬
‫עכשיו הילדים האלה גרים בדירה שלנו.‬
‫וכל הכסף שלנו נעלם, כל מה שחסכתי במשך חמש שנים!‬
‫- ואין לי כלום, לואיס. - את גרה במרכז שיקום או ב...‬
‫מרכז שיקום? הלוואי.‬
‫- יש לך קצין מבחן? - לא. אין לי קצין מבחן.‬
‫אני "השלמתי את הדרישות המקסימליות של גזר הדין שלי."‬
‫תאכל אותי וזהו, אני גמורה.‬
‫איזה נורא.‬
‫יו.‬
‫בצד החיובי,‬
‫- יעשו לך בדיקת סמים? - מה? בדיקת סמים?‬
‫יו, נלי!‬
‫שימי עין על הלקוחות שלנו.‬
‫- בסדר. - בואי. אני עדיין גר במרתף.‬
‫לעזאזל, זה נכון. הוא גר מתחת לחנות.‬
‫אני זוכרת את המקום הזה.‬
‫איפה אבא שלך? הוא עדיין האחראי כאן?‬
‫לא, הוא נפטר לפני כמה שנים. הכליות שלו קרסו.‬
‫אני מצטערת, לואיס.‬
‫- ממש חיבבתי אותו. - אני מעריך את זה.‬
‫שש עשרה שנים נגנבו, רק בשביל הצמח הזה.‬
‫חיים פעם אחת.‬
‫הזן הזה נקרא "תפוח חמוץ".‬
‫זה... חרא. מצטער.‬
‫- רגע. אני דואג לך. - אלוהים.‬
‫אל תדאגי, אני דואג לך.‬
‫אני חושבת שהריאות שלי לא כשירות לזה.‬
‫- לעזאזל! - למה, מה קרה?‬
‫שוב אין מים. אני מצטער, ילדה.‬
‫הבניין הזה נמכר לפני כמה חודשים‬
‫ובעל הבית החדש מתעסק עם המים שלי.‬
‫בעל הדירה שלך מטריד אותך?‬
‫- לא. - תעבור דירה?‬
‫לא. אני בסדר, יש לי חוזה שכירות.‬
‫אחי, המריחואנה הזו חזקה בטירוף.‬
‫כן, כי זה חומר רפואי.‬
‫עדיין אי אפשר לקנות אותה באופן חוקי בניו יורק, אז מצאתי בחור לבקן.‬
‫הוא מקבל אותה מבית מרקחת בקולורדו.‬
‫אתה רציני? אפילו עסקי הסמים עברו ג'נטרפיקציה.‬
‫- המים חזרו. - אלוהים. אלוהים, מה?‬
‫תודה.‬
‫אני נשבע באלוהים,‬
‫- אהרוג אותו. - את מי?‬
‫בעל הבית החדש הוא חתיכת חרא.‬
‫היו בעלים אחרים לפני כן, אבל הוא מעולם לא היה שווה יותר‬
‫ממה ששילמנו. אבל עכשיו האזור הזה,‬
‫האזור הזה נהיה מבוקש.‬
‫עד כמה הוא מסטול?‬
‫כמה אני מסטולה?‬
‫זו הייתה חנות אמפנדה כשנולדתי, והיא תישאר כזו גם כשאמות!‬
‫הבחור נשמע מטורף, כמו שאבא שלי נשמע אחרי הוויסקי השני שלו.‬
‫- כמו אז, אין לי לאן ללכת. - אתה לא יכול...‬
‫אלוהים, מה קורה איתך?‬
‫מה? מה אתה... בחייך. לא.‬
‫- אלוהים. - אני מרגיש עקצוצים.‬
‫- חרא. - בוא נשב, בסדר? תירגע.‬
‫החומר הזה חזק, בן אדם.‬
‫- אני חושב שיש לי התקף חרדה. - בסדר.‬
‫- אני עובר התקף חרדה מזוין. - לא, תנשום. תנשום.‬
‫הכתפיים שלך תפוסות.‬
‫- גם הצוואר שלך. - כן.‬
‫- מה? - הידיים שלך.‬
‫איך נהיית כזו טובה בזה?‬
‫עשיתי עיסויים במשך עשור עבור קניות בקנטינה.‬
‫והייתי שם עם כמה כלבות כעוסות.‬
‫אבל הצלחתי לרכך את כולן.‬
‫- הן קראו לי "ידי קסם". - "דולורס ידי קסם".‬
‫חשבתי שאולי אוכל לעשות את זה באמת.‬
‫להיות מעסה לגיטימית.‬
‫זה נשמע מדהים, די. תוכנית מצוינת.‬
‫התוכנית שלי הייתה למצוא את דומיניק, כי הוא חייב לי מקום לישון בו.‬
‫- לפחות את זה הוא חייב לי. - שיילך לעזאזל.‬
‫די, למה לא... תוכלי להישאר כאן.‬
‫באמת?‬
‫אני לא אשקר,‬
‫כשראיתי את הספה הזאת, חשבתי שאוכל לישון כאן הלילה.‬
‫- לא, החדר של אבא שלי ריק. - אפילו על הרצפה שלך. לא אכפת לי.‬
‫- ניסיתי להשכיר אותו. - יש לי 200 דולר.‬
‫- לא יודעת לכמה זמן זה יספיק. - לא צריך.‬
‫- אני מבטיחה שאמצא עבודה בהקדם האפשרי. - לא, תפסיקי.‬
‫- אני אמצא עבודה. - דולורס, עצרי.‬
‫בסדר?‬
‫את יכולה להישאר בחדר הזה עד מתי שתרצי.‬
‫אני גם יכול להאכיל אותך. להביא לך מה לעשן.‬
‫לא, סתם צוחק. או שלא.‬
‫זה יהיה ממש נחמד אם תישארי, דולורס.‬
‫כל כך הרבה אנשים נעלמו.‬
‫אתה באמת תיתן לי להישאר כאן, לזמן קצר, בחינם?‬
‫אני לא "נותן לך",‬
‫אני מבקש ממך.‬
‫למה שתעשה את זה בשבילי?‬
‫אני מתגעגע אלייך, דולורס רואץ'.‬
‫חשבתי עלייך הרבה.‬
‫אם היו לי אפשרויות אחרות כרגע, זה עלול היה להפחיד אותי.‬
‫לבד, עם הדלת נעולה, מסטולה.‬
‫זה נס.‬
‫בחדר השינה הזה שבו מת אבא של לואיס,‬
‫אבל אני מרגישה די בטוחה כאן למטה.‬
‫סוג של בטוחה.‬
‫החולצות הישנות של אבא של לואיס.‬
‫ואני מתכרבלת,‬
‫חושבת על טביתה‬
‫כי זה הלילה הראשון שלי בלעדיה אחרי הרבה מאוד זמן.‬
‫וחושבת על...‬
‫דומיניק,‬
‫אהבת חיי.‬
‫חושבת על אבא של לואיס שמת בחדר הזה בשלווה.‬
‫מן הסתם, לא היה לי מושג כמה אנשים נוספים עומדים למות בחדר הזה,‬
‫אולי לא כל כך בשלווה.‬
‫פלורה, את באה למסיבה?‬
‫כן.‬
‫אני אפגוש אותך שם.‬
‫בסדר.‬
‫את יודעת להקשיב מצוין.‬
‫תרגום כתוביות: ליהיא מרלין ווד‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬