DE KALTE MEG MAGISKE HENDER
MED FLORA FRÍAS
Kom igjen.
Og jeg vet ikke hvor mange ganger jeg har sagt at jeg ikke kan slutte!
Men jeg vil savne deg.
FRA TRUE CRIME TIL BROADWAY-THRILLER
Jeg var besatt av true crime-podkasten om Dolores,
men forestilte meg det ikke slik.
-Hun er så usympatisk. -Forstår nesten hvorfor hun gjorde det.
-Nesten. -Men du ga henne menneskelighet.
-Du gjorde henne til en ekte person. -Takk.
Jeg måtte gå innunder huden hennes for å kunne gjennomføre dette.
Dette er tunge greier.
Klar for å bli ferdig med henne snart.
Ferdig? Dette tar helt av.
Det går ikke en dag uten 20 innlegg om det.
Så du det om kafeen i Taipei som serverer dumplings av menneskekjøtt?
Ja! Og menneskebeinmargen på den bistroen i Paris?
-Det må være henne, ikke sant? -Fakta.
-Den ekte Dolores er fortsatt der ute. -Nei.
Bilen er her. Kommer du på festen?
Kommer jeg på festen? Så klart. Må bare vaske av meg dette blodet.
-Gratulerer! -Du var fantastisk.
-Sees. -Takk.
-Takk. Sees. -Glad i deg!
-Ha det. -Glad i deg. Ha det.
KRIMINELL MASSØR I KANNIBAL-SVINDEL
Ikke vær redd. Det er bare meg.
Jeg er ikke monsteret du fremstiller meg som.
Jeg er akkurat som deg,
hvis alt gikk galt.
Jeg trodde du var...
Død? Vet det. Det ville vel vært beleilig for deg.
For du slenger navnet mitt rundt og gjør meg berømt
av alle de gale grunnene.
Tjener inn penger til alle
unntatt meg.
Hva skjedde med hånden din?
Hånden min? Trodde du "krøp innunder" huden min.
Gikk du glipp av det i undersøkelsene?
Skal du drepe meg?
Nei.
Verre.
Jeg skal fortelle deg noe du aldri kan glemme
og aldri kan vaske av deg.
Og så...
...skal du hjelpe meg.
-Skal jeg hjelpe deg? -Ja.
Hvordan?
Ved å oppklare fakta.
KRIMINELL MASSØR IDENTIFISERT I KANNIBAL-SVINDEL
For du skjønner,
jeg var aldri den blodtørstige sosiopaten som folk sier jeg er.
Jeg var en jente i Washington Heights.
Washington Heights på den tiden var de beste årene i livet mitt.
I årene etter 11. september prøvde alle å finne samhold.
Men det var fortsatt Giuliani-tid. Og byen slo hardt ned
på noen av oss.
Der er huset ditt i Hoboken.
Dominic var kvartalets konge.
-Greit. Har du noen kunder? -Ja.
Og i de fem årene var jeg dronningen hans.
Jeg elsket den mannen så høyt at jeg ville gjort hva som helst for ham.
Og gjorde det.
Antonio? Er du her?
Bare bli der.
Dominic sa fyren skulle kjøpe masse gress.
Stå stille. Hendene i været.
Dominic Arfonso!
Har aldri hørt om ham.
Dominic? Dominic kan...
Beklager. Du har ringt et nummer som ikke i bruk...
Hvis du får denne meldingen...
-Beklager. Du har ringt et nummer... -Dominic?
-...som ikke er... -Dominic!
I seksten år satt jeg inne.
Seksten år i fengsel
for forsettlig narkotikabesittelse og angrep på politiet.
Seksten år i en celle med en håndløs massøse fra Philly,
venninna mi Tabitha.
Og så en morgen i 2019
ga de meg tilbake klærne jeg hadde på meg.
De ga meg 200 dollar i løslatelsespenger og en togbillett.
Slapp meg av som om de gjorde meg en tjeneste.
Disse forstadsjævlene synes sikkert at jeg fortjente det jeg fikk.
Dette er toget til Grand Central. Billetter.
-Billetter. -Har den.
-Her. -Det er kvitteringen.
Beklager.
Første stopp på Manhattan, Harlem-125th St.
Herregud, mitt New York.
Så jeg begynte å gå nordover
til det eneste stedet jeg kunne overnatte. Jeg hadde ingen familie igjen.
Foreldrene mine døde på videregående. Dominic tok meg inn etter det.
Jeg vet han må ha gått videre nå, men jeg beskyttet ham i 16 år.
Han skylder meg et sted å bo.
Her er det. Washington Heights.
Hva i svarte?
Det er gentrifisert.
Ok, ikke helt gentrifisert.
Hvis den nærmeste familien jeg hadde, ikke er her, trenger jeg et mirakel.
Hva faen er dette?
Hallo?
Hei, er Dominic der?
Hvem?
Bor Dominic fortsatt her?
Kjenner ham ikke, beklager.
Hallo?
Jeg klarte fint fem trapper i 20-årene.
Hei.
Hei, beklager så mye.
Jeg bodde her før, og ville aldri sluppet inn noen heller.
Dette er upassende, men jeg har akkurat kommet ut
av landet, og jeg har vært ute i 16 år,
og jeg ber bare om at kjæresten min fortsatt bor her,
eller om du kanskje vet... Hei.
-Hei, takk. -Vet du ikke hvor kjæresten din er?
Jeg antar han ikke er kjæresten lenger.
-Vennen? Hva... -Det er greit.
-Ja da. -Dette er så flaut,
men har du en tampong?
Eller noe. Jeg prøver bare å ikke blø på gulvet ditt.
Nei da.
-Kom inn. -Takk.
De ligger under vasken.
Flisen bak toalettet. Vær så snill, Gud.
Slapp du inn et Jehovas vitne?
Faen. Kom igjen.
Ja!
Faen. Ja.
Jeg må ha visst at alt var borte nå, jeg er ikke dum,
men jeg måtte se det selv.
Der er huset ditt i Hoboken.
Han lot meg råtne,
den ene personen jeg hadde igjen i verden.
Jævla... Du lot meg råtne!
Du lot meg råtne. Herregud.
-Alt i orden der inne? -Ja da. Takk.
Alt er ikke i orden.
-Kanskje du bør finne et annet sted... -Beklager, en liten hendelse.
Når flyttet dere inn?
Hit?
Juni i fjor?
Vet dere hvem som bodde her før?
Niks.
Hva med huseier? Kan jeg få nummeret?
-Nei. Bygget ble solgt for ett år siden? -Ja.
-Annen eier nå. -Ja vel.
Vi kan ikke hjelpe.
-Greit. -Beklager.
Håper ikke dere ble nervøse.
Jeg vil virkelig ikke være sånn.
Hei, sexy mami!
Vil du ikke snakke med meg? Jeg skulle hjelpe deg.
Hvem ser du etter?
-Jeg ser etter Dominic. -Hvilken Dominic?
Dominic Arfonso.
Jeg har aldri sett deg her.
Jeg bodde her i fem år sammen med Dominic.
-Du sier det som om jeg vet hvem det er. -Hva spurte du om?
Han styrte dette kvartalet, og ville aldri latt en som jobbet for ham,
håndtere penger åpent slik du nettopp gjorde. Jeg så deg.
Gjør meg en jævla tjeneste, ikke blås røyken din i trynet på meg.
Så du er ei kjerring?
-Hva? -Du er ei kjerring.
Ikke gi meg grunn til å åke inn igjen i buret i dag.
Ikke frist meg, din dumme jævel.
Faen, kjerring! Du prøvde å tenne på meg!
-Hva feiler det deg? -Dra til helvete, dust.
Ingen våget å prøve seg på meg her, men nå?
Alt er borte.
Unntatt...
Som en luftspeiling i ørkenen.
Jævla Empanada Loca!
Faen!
Ser du meg ikke heller? Pokker!
Herregud!
Beklager, unge dame. Gikk det bra?
"Unge dame"? Faren min kalte meg unge dame.
Min kalte meg "unge mann" når jeg var i trøbbel.
Jeg ville vært i trøbbel for å få se ham.
Skjønner hva du mener.
-Takk. -Vel bekomme.
Velkommen til Empanada Loca. Vi har et spesialtilbud på tre for fem dollar.
Herregud.
Helsike, det heter ikke Empanada Loca uten grunn.
Kan jeg hjelpe deg?
Ja, beklager,
dette er bare det første stedet som fortsatt er her, og det er helt likt!
-Vet det, det er så trist. -Nei! Herregud.
Det sto kø langt utenfor her.
Faen, jeg har savnet stedet.
Søtt.
Dæven, du er høy. Du kunne vært modell.
Her er det. Det er min favoritt. Denne. Guava og ost.
Jeg elsker denne. Kan jeg få en?
Greit, 1,85 dollar.
-Vær så god. -Jeg kan ikke veksle 50.
-Nei vel. -Er den ekte?
Ja, de ga meg 200 dollar i femtilapper.
Det er alt jeg har. Kan du virkelig ikke?
Beklager.
Regler.
Seriøst?
Jeg vil bare krype ned i et hull og dø,
men jeg har ikke engang et hull.
Dolores Roach?
-Luis? -Fy faen!
-Det er deg! -Louie, du er voksen!
Herregud! Dolores Roach i kjøtt og blod.
Det er en evighet siden, mami. Og du er ikke en dag eldre.
Nellie, denne fine damen her og jeg har kjent hverandre lenge.
-Ja vel. -Ikke bekymre deg for noe.
Jeg passer på deg. Du får VIP-tilgang på Empanada Loca para siempre.
-Kom igjen. Vente! -Herregud. Takk.
Min store stolthet.
Min guava og ost.
Samme hemmelige oppskrift siden pappa åpnet dette stedet i 87.
Beklager.
-Glemte å advare deg om sprutsonen. -Ja.
-Dette er ikke min dag. -Kom igjen.
-Når slapp du ut? -I morges.
Slapp du ut i morges?
Og du...
Du kom rett hit?
Vet det.
-Jeg tror jeg tenkte... -Tror du?
-Jeg tenkte... -Hva tenkte du?
...jeg kunne bo hos Dominic.
Dominic?
-Vet du hvor han er? -Jeg mener...
Jeg har ikke sett Dominic siden sist jeg så deg.
-Seriøst? -Ja.
Vet du hvor han er?
Nei. Det var derfor jeg spurte deg.
-Jeg vet ikke. -Etter du åkte inn,
fikk han visst hjerteinfarkt.
-Herregud. Hva? -Jeg hørte også at han flyttet til Oregon
for å jobbe i et drivhus. Ingen vet hva de snakker om.
De vet bare at han ikke er her.
Pokker ta.
-Pokker ta! -Du! ¡Cálmate, nena! Det går bra.
Nei, det går ikke bra. Jeg ofret 16 år for å beskytte ham!
Nå bor det ungdommer i leiligheten vår.
Og alle pengene våre er borte, alt jeg sparte opp i fem år!
-Og jeg har ikke en dritt. -Bor du på rehabiliteringshus eller...
Det skulle jeg ønske.
-Har du en tilsynsfører? -Nei.
Jeg har "oppfylt maksimumskravene til min tildelte straff".
Stikk en gaffel i meg, jeg er ferdig.
Fanken.
Du.
Fordelen er
-at du ikke blir doptestet? -Doptestet?
Hei, Nellie!
Hold øye med kundene våre.
-Greit. -Kom igjen. Jeg bor fortsatt i kjelleren.
Pokker, det stemmer. Han bor under butikken.
Jeg husker dette stedet.
Hvor er faren din? Er han fortsatt vaktmester her?
Nei, han døde for noen år siden. Nyresvikt.
Så leit.
-Jeg likte ham godt. -Takk.
Seksten år stjålet, bare for denne planten.
Da prøver vi.
Denne varianten kalles Sour Apple Pop.
Det er en... Fanken. Beklager.
-Vent. -Herregud.
Bare et øyeblikk.
Jeg tror lungene mine er utrente.
-Faen! -Hva er det?
Vannet er borte igjen. Beklager.
Den jævla bygningen ble solgt for noen måneder siden,
og den nye eieren kødder med vannet mitt.
Blir du trakassert?
-Nei. -Må du flytte?
Nei, jeg har leiekontrakt.
Dæven, det gresset er dritsterkt.
Fordi det er medisinsk.
Du kan ennå ikke kjøpe lovlig i New York, så jeg fant en albinofyr.
Han får varene fra en apotek i Colorado.
Tuller du? Til og med dopbransjen er gentrifisert.
-Vannet er på igjen. -Herregud, hva?
Takk.
Jeg sverger på
-at jeg dreper fyren. -Hvem?
Den nye huseieren er en jævel.
Dette stedet har skiftet hender før, men har aldri vært verdt mer
enn det vi betalte. Men nå er dette området
blitt dritpopulært.
Hvor stein er han?
Hvor stein er jeg?
Dette var en empanada-sjappe da jeg ble født, og er en når jeg dør!
Fyren høres sprø ut, som faren min på sin andre whisky.
-Som da har jeg ingen utvei. -Du kan ikke...
Herregud, hva er det med deg?
Hva? Hva er det du... Kom igjen. Nei.
-Herregud. -Det kribler.
-Å, faen. -Sett deg og slapp av.
Dette er sterke greier.
-Jeg tror jeg får et panikkanfall. -Greit.
-Jeg får et jævla panikkanfall. -Nei da. Bare pust.
Skuldrene dine er anspente.
-Nakken din også. -Ja.
-Hva er det? -Hendene dine.
Hvordan ble du så god?
Jeg masserte for kioskvarer i ti år.
Og jeg satt inne med noen sinte kjerringer.
Men alle ble til gelé i mine hender.
-De kalte meg "Magiske hender". -Magiske hender-Dolores.
Jeg tenkte jeg kunne gjøre dette på ordentlig.
Bli en legitim massør.
Ja, det høres fantastisk ut, D. Du har en plan.
Planen min var å finne Dominic fordi han skylder meg et sted å bo
-i det minste. -Drit i ham.
Hvorfor ikke... Du kan bli her.
Mener du det?
For jeg skal ikke lyve,
da jeg så denne sofaen, håpet jeg å få overnatte her.
-Nei, pappas rom er tomt. -Selv på gulvet. Samme det.
-Det er tomt. Prøvde å leie det ut. -Jeg har 200.
-Vet ikke om det rekker. -Jeg tar ikke betalt.
-Jeg finner en jobb snarest. -Nei. Slutt.
-Jeg finner en jobb. -Gi deg, Dolores.
Greit?
Du kan ha det rommet så lenge du vil.
Du kan få mat og røyk også.
Bare tuller. Eller ikke.
Det hadde vært veldig hyggelig å ha deg her.
Så mange er borte nå.
Vil du virkelig la meg bo her en liten stund, gratis?
Jeg "lar deg" ikke,
jeg ber deg.
Hvorfor ville du gjøre det for meg?
Jeg savner deg, Dolores Roach.
Jeg har tenkt mye på deg.
Hvis jeg hadde noen andre alternativer nå, kunne det skremt meg.
Alene, med døren låst, stein.
Det er et mirakel.
På rommet der faren til Luis døde,
men det føles trygt her nede.
På en måte.
Gamle skjorter og greier.
Og jeg krøller meg sammen
og tenker på Tabitha,
for dette er min første natt uten henne på veldig lenge.
Og tenker på
Dominic,
mitt livs kjærlighet.
Tenker på faren til Luis som døde fredelig på dette rommet.
Jeg ante ikke hvor mange som kom til å dø her,
kanskje ikke så fredelig.
Flora, kommer du på festen?
Ja.
Jeg møter dere der.
Greit.
Du er virkelig en god lytter.
Tekst: Gry Viola Impelluso
Kreativ leder Heidi Rabbevåg