AVSNITT 1 DE KALLADE MIG MAGIC HANDS
Okej, vi går.
Och jag vet inte hur många gånger jag sagt att jag inte kan sluta!
Men jag kommer att sakna dig.
Från True Crime-podcast till Broadway-thriller
Jag var besatt av true crime-podden om Dolores,
men kunde inte tänka mig det så här.
-Hon är en så osympatisk karaktär. -Förstår nästan varför hon gjorde allt.
-Nästan. -Men du gav henne mänsklighet.
-Hon blev en riktig person. -Uppskattar det.
Jag måste krypa innanför hennes hud för att lyckas med det här.
Jag ska berätta en sak, den här skiten är tung.
Redo att bli klar med henne snart.
Klar? Det här har exploderat.
Varje dag ser jag 20 inlägg om det.
Såg du kaféet i Taipei som serverar dumplings av människokött?
Ja, ja! Och människobenmärgen i bistron i Paris?
-Det måste vara hon, eller hur? -Sanning.
-Den riktiga Dolores är ännu där ute. -Nej.
Bilen är här. Kommer du på festen?
Ska jag gå på festen? Självklart, måste bara tvätta bort blodet.
-Grattis! -Du var så fantastisk.
-Vi ses. -Tack.
-Tack. Vi ses senare. -Jag älskar dig!
-Hej då. -Älskar dig. Hej då.
DÖMD MASSÖS I KANNIBALISMBLUFF
Var inte rädd. Det är bara jag.
Jag är inte det monster du gör mig till.
Jag är precis som du,
om allt gick fel.
Du var ju...
Död? Jag vet. Det vore ganska bekvämt för dig.
För du pratar om mig, gör mig känd,
av alla fel orsaker.
Alla tjänar pengar,
förutom jag.
Vad hände med din hand?
Min hand? Jag trodde att du "kröp innanför" min hud.
Missade du det i dina efterforskningar?
Tänker du döda mig?
Nej.
Värre.
Jag ska berätta saker som du aldrig kan glömma,
skit du inte kan tvätta bort.
Och sen
ska du hjälpa mig.
-Jag ska hjälpa dig? -Ja.
På vilket sätt?
Genom att berätta sanningen.
FÄNGELSEDÖMD MASSÖS IDENTIFIERAD I KANNIBALISM-BLUFF
För du ser,
jag var aldrig den blodsugna sociopat som folk säger att jag är.
Jag var en brud i Washington Heights.
Washington Heights, förr i tiden, bästa åren i mitt liv.
Du minns åren efter 9/11, när alla försökte komma samman.
Men det var fortfarande Giuliani-tiden. Och staden slog till hårt
mot några av oss.
Där är ditt hus i Hoboken, raring.
Dominic var kung i kvarteret.
-Okej. Har du några kunder? -Ja.
Och under de fem åren var jag hans drottning.
Jag älskade honom så jävla mycket, jag skulle ha gjort allt för honom.
Det gjorde jag.
Antonio? Är du här?
Stanna där bara.
Dominic sa att killen ska köpa massor.
Stå stilla. Upp med händerna.
Dominic Arfonso!
Jag känner inte honom.
Dominic? Dominic, kan...
Tyvärr. Detta nummer är frånkopplat.
Om du hör den här inspelningen...
-Tyvärr. Detta nummer... -Dominic?
-är frånkopplat. -Dominic!
Sexton år låste de in mig.
Sexton år på New York State Correctional
för innehav med uppsåt och misshandel av en polis.
I en cell med en handlös massös från Philly,
min bästis Tabitha.
Och så en morgon 2019
fick jag tillbaka mina kläder.
De gav mig 200 dollar i fickpengar och en tågbiljett.
De släppte av mig som om de gjorde mig en tjänst.
Dessa förortsjävlar tycker förmodligen att jag förtjänade det.
Detta är tåget till Grand Central. Biljetter. Biljetter.
-Biljetter. -Ja, jag har den.
-Här. -Det är ditt kvitto.
Förlåt.
Första stoppet på Manhattan, Harlem-125th St.
Herregud, mitt New York City.
Så jag börjar gå norrut
till det enda stället där jag kan få en sängplats. Jag har ingen familj kvar.
Mina föräldrar dog när jag ännu gick i skolan. Dominic tog hand om mig.
Han måste ha gått vidare nu, men jag skyddade honom i 16 år.
Han är skyldig mig en sovplats.
Här är det. Washington Heights.
Vad fan?
Det är gentrifierat.
Okej, inte helt gentrifierat.
Om det närmaste en familj jag hade inte är här så behövs det ett mirakel.
Vad fan är det här för skit?
Hallå?
Hej, är Dominic där?
Vem?
Bor Dominic fortfarande här?
Jag känner inte honom.
Hallå?
Jag hade inget emot fem våningar i 20-årsåldern.
Hej.
Lyssna, jag ber om ursäkt.
Jag bodde här tidigare, och släppte aldrig upp någon heller.
Det är olämpligt av mig, men jag har
varit utomlands i 16 år,
och hoppas att min pojkvän fortfarande bor här,
eller du kanske vet... Hej.
-Hej, tack. -Vet du inte var din pojkvän är?
Han är nog inte min pojkvän längre.
-Raring? Vad... -Det är okej.
-Nej, ja. -Du vet, förlåt. Så pinsamt,
men har du en tampong?
Eller vad som helst. Jag vill inte blöda på ditt golv.
Nej, nej.
-Kom. -Tack.
Det är under handfatet där inne.
Kaklet bakom toaletten. Snälla, Gud.
Släppte du in ett Jehovas vittne?
Fan. Kom igen.
Ja!
Fan. Ja.
Jag visste att allt skulle vara borta, jag är inte dum,
men jag var tvungen att se själv.
Där är ditt hus i Hoboken.
Lämnade mig åt gamarna,
den enda personen jag hade kvar i världen.
Jävla... Du lämnade mig fan åt gamarna!
Du lämnade mig fan åt... Herregud.
-Hallå, är allt bra där inne? -Ja, jag är okej. Tack.
Jag är inte okej.
-Du kanske borde hitta något annat... -Förlåt, det hände en sak.
När flyttade ni in här?
Hit?
I juni?
Vet ni vem som bodde här innan?
Nej.
Kan jag få hyresvärdens nummer?
-Nej. Byggnaden såldes för ett år sedan? -Ja.
-En annan hyresvärd nu. -Okej.
Kan inte hjälpa dig.
-Okej. -Förlåt.
Hoppas jag inte gjorde er nervösa.
Jag vill inte vara den personen.
Hallå, sexiga raring!
Pratar du inte med mig? Jag tänkte hjälpa dig.
Vem letar du efter?
-Jag letar efter Dominic. -Dominic vem?
Dominic Arfonso.
Jag har aldrig sett dig här.
Nej,
jag bodde här i fem år med Dominic.
-Du säger det som att jag vet vem det är. -Varför frågade du då?
Han styrde det här kvarteret, och lät aldrig någon som jobbade för honom
hantera kontanter öppet som du gjorde. Jag såg dig.
Gör mig en jävla tjänst, blås inte din rök i mitt ansikte, tack.
Så du är en slyna?
-Vad? -Du är en slyna.
Ge mig inte en anledning att åka tillbaka till fängelset i dag.
Fresta mig inte, din dumma jävel.
Fan, slyna! Du försökte tända eld på mig!
-Vad är det för fel på dig? -Dra åt helvete, dumma åsna.
Ingen vågade bråka med mig här, men nu?
Allt är borta.
Bortsett från...
Som en hägring i öknen.
Empanada jävla Loca!
Fan!
Ser du mig inte här heller? Skit. Fan!
Jösses!
Förlåt, unga dam. Är du okej?
"Unga dam"? Min pappa brukade kalla mig det.
Min kallade mig "unge man" när jag var olydig.
Jag skulle gärna ta det om jag kunde träffa honom.
Jag vet hur det känns.
-Tack. -Varsågod.
Välkommen till Empanada Loca. Vi har ett specialerbjudande, tre för fem dollar.
Herregud.
Fan, det heter inte Empanada Loca utan anledning.
Kan jag hjälpa till?
Ja, förlåt. Det är bara,
det här är det första stället som ännu finns här, och det är precis likadant!
-Jag vet, det är så tråkigt. -Nej! Herregud.
Det brukade vara fullt här och kö runt kvarteret.
Jag har saknat det här.
Sött.
Fan, tjejen, du är lång. Du kan bli modell.
Här är den. Min favorit. Guava och ost.
Jag älskar den här. Kan jag få en?
Okej, 1,85 dollar.
-Varsågod. -Jag kan inte växla en 50-lapp.
-Okej. -Är den ens riktig?
Ja. De gav mig 200 dollar i 50-lappar.
Det är allt jag har. Kan du verkligen inte?
Tyvärr.
Regler.
Verkligen?
Jag vill bara krypa ner i ett hål och dö,
men jag har inte ens ett hål.
Dolores Roach?
-Luis? -Fan!
-Det är du! -Louie, du är vuxen!
Herregud! Dolores Roach i egen jävla hög person.
Det är en evighet sedan, mami. Du har inte åldrats en dag.
Nellie, den här fina damen och jag, vi har känt varandra länge.
-Okej. -Oroa dig inte för någonting.
Jag tar hand om dig. Du har VIP-åtkomst på Empanada Loca para siempre.
-Kom igen. Vente! Vi går! -Gud. Tack.
Min ögonsten...
Min guava och ost.
Samma hemliga recept sedan min pappa öppnade stället -87.
Förlåt, jag är ledsen.
-Glömde att varna dig för stänkzonen. -Ja.
-Det här är inte min dag. -Kom igen.
-Så när kom du ut? -I morse.
Kom du precis ut i morse?
Och du...
Du kom tillbaka hit?
Jag vet.
-Jag antar att jag tänkte... -Du antar?
-Jag tänkte... -Du tänkte... Vad tänkte du?
Jag tänkte bo hos Dominic.
Dominic?
-Vet du var han är? -Jag menar...
Jag har inte sett Dominic sedan jag sist såg dig.
-Verkligen? -Ja, nej.
Vet du var han är?
Nej. Det var därför jag frågade dig.
-Jag vet inte. -Efter att du åkt in
fick han en hjärtattack.
-Herregud. Va? -Hörde också att han flyttade till Oregon
för att arbeta på en odling. Ingen vet vad de pratar om.
De vet bara att han inte är här.
För helvete.
-För helvete! -¡Cálmate, nena, cálmate! Det är okej.
Nej, det är inte okej! Jag gav 16 år av mitt liv för att skydda honom!
Nu bor några ungar i vår lägenhet.
Och alla våra pengar är borta, allt jag sparat i fem år!
-Och jag har inte ett skit, Luis. -Bor du i, typ, ett härbärge eller...
Härbärge? Fan, om ändå.
-Har du en övervakare? -Nej, villkorlig frigivning.
Jag har "uppfyllt maximikraven för mitt tidsbestämda straff".
Jag är klar.
Jäklar.
Du.
På plussidan,
-du kommer inte att bli drogtestad? -Va? Drogtestad?
Du, Nellie!
Håll ett öga på våra kunder.
-Okej. -Kom igen. Jag bor fortfarande i källaren.
Åh, fan, det stämmer. Han bor under butiken.
Jag minns det här stället.
Var är din pappa? Är han fortfarande vaktmästare här?
Nä, han gick bort för några år sedan. Hans njurar lade av.
Jag är ledsen, Luis.
-Jag gillade honom. -Jag uppskattar det.
Sexton år stulna, bara för den här växten.
Nu kör vi.
Så den här sorten heter Sour Apple Pop.
Det är en... Fan. Förlåt.
-Vänta. Jag fixar det. -Gud.
Oroa dig inte, jag fixar det. Jag fixar det.
Jag tror att mina lungor är ovana.
-Fan! -Varför, vad hände?
Vattnet är slut igen. Jag är ledsen, tjejen.
Den jävla byggnaden såldes för några månader sedan
och den nya hyresvärden jävlas med vattnet och sånt.
Blir du trakasserad?
-Nej. -Måste du flytta?
Nej. Jag är okej, har hyreskontrakt.
Wow, det här gräset är galet starkt.
Ja, för det är den där medicinska skiten.
Man kan inte köpa lagligt i New York än, så jag hittade en albinosnubbe.
Han får sin skit från ett apotek i Colorado.
Skämtar du? Till och med drogbranschen blev gentrifierad.
-Vattnet är tillbaka. -Herregud. Jösses, va?
Tack.
Du, jag svär vid Gud,
-att jag ska döda killen. -Vem?
Nya hyresvärden är en jävla skit.
Stället har bytt ägare tidigare, men det har aldrig varit värt mer
än vad vi betalade. Men detta område,
området exploderar och fan.
Hur stenad är han?
Hur stenad är jag?
Det här var en empanadabutik när jag föddes, och ska vara en när jag dör!
Killen låter galen, som min pappa vid sin andra whisky.
-Som då har jag ingenstans att ta vägen. -Du...
Herregud, vad är det med dig?
Vad gör... Kom igen. Nej.
-Herregud. -Det ilar överallt.
-Åh, fan. -Vi sitter ner, okej? Koppla av.
Den där skiten är stark.
-Jag tror att jag har en panikattack. -Okej.
-Jag har en jävla panikattack. -Nej, andas.
Dina axlar är spända.
-Och din nacke. -Ja.
-Vad? -Du, dina händer.
Hur blev du så bra?
Jag har gett massage mot betalning i fängelset i typ 10 år.
Och jag satt inne med några arga satmaror.
Men alla smälte för mig.
-De kallar mig "Magiska händer". -Magiska händer Dolores.
Jag tänkte att jag kanske kan göra det här på riktigt.
Som att bli en legitim massös.
Ja, det låter fantastiskt, D. Du har en plan.
Min plan var att hitta Dominic, för han är skyldig mig husrum,
-han är åtminstone skyldig mig den skiten. -Åt helvete med honom.
D, varför inte... Du kan bo här.
Verkligen?
För jag ska inte ljuga,
när jag såg soffan tänkte jag att jag kunde sova här i natt.
-Pappas rum är tomt. -Även på din våning. Jag bryr mig inte.
-Jag försökte hyra ut det. -Jag har 200 dollar.
-Hur länge räcker det? -Jag tar inte betalt.
-Jag lovar att jag ska hitta ett jobb. -Nej, sluta.
-Jag ska hitta ett jobb. -Dolores, sluta.
Okej?
Du får bo i det där rummet så länge du vill.
Jag kan fixa mat också. Röka.
Nä, skojar bara. Eller inte.
Det vore riktigt trevligt att ha dig i närheten, Dolores.
Så många andra är borta nu.
Skulle du verkligen låta mig stanna här, bara ett tag, gratis?
Jag "låter dig inte",
jag ber dig.
Varför skulle du göra det för mig?
Jag saknar dig, Dolores Roach.
Jag har tänkt mycket på dig.
Om jag hade några andra alternativ skulle det kanske skrämma mig.
Ensam, med dörren låst, stenad.
Det är ett mirakel.
I det här sovrummet där Luis gamla pappa dog,
men det känns ganska tryggt här nere.
Typ, ganska tryggt.
Luis pappas gamla skjortor och skit.
Och jag kryper ihop,
tänker på Tabitha,
för det här är min första natt utan henne på väldigt länge.
Och jag tänker på
Dominic,
mitt livs kärlek.
Tänker på att Luis pappa dog fridfullt i det här rummet.
Jag hade ingen aning om hur många fler som skulle dö i det rummet,
kanske inte så fridfullt.
Flora, kommer du på festen?
Ja.
Jag möter dig där.
Okej.
Du är en så bra lyssnare.
Undertexter: Johan Sjöbom
Kreativ ledare: Bachar Haj Bakir