Povestea de groază a lui Dolores Roach
EPISODUL 8 OPREȘTE-MĂ!
Chiar nu am vrut să fac asta.
- La naiba cu asta! - Cu ce anume?
Sunt atât de multe lucruri de blestemat.
- Nu am văzut niciodată asta. - Ajută-mă naibii să-l scot de aici!
- Am făcut curat jos. - Vrei să-l lași în congelator?
- Cum a funcționat ultima dată? - L-am încuiat.
Ai pus lacăt pe el? Ai pus un lacăt afurisit pe el.
Ai lăsat autocolantul pe el, geniul naibii!
Ar trebui să scoți autocolantul.
- Așa e livrat! - Ba nu!
- Bineînțeles. - Nu l-am pus acolo.
- Mă distragi. - Eu te distrag?
Nu eu mă gândesc la dat limbi.
Te iubesc, D. Nu am nevoie de păsărica altcuiva.
Mai taci naibii! Ajută-mă cu mizeria asta.
Voiam să fiu romantic.
- Doamne! Te rog, ajută-mă! - Mă ocup.
Doamne!
Ai grijă în spate.
Hei!
La naiba! Înapoi.
- Haide. Nu-l lovi. - Ridică-i piciorul.
- Vă faceți de cap acolo? - Gata.
Bună.
- Bună. - Salut.
Unde e Jonah?
- L-ai ratat. - Ce? L-ai ratat.
- Credeam că vine jos la muncă. - Da.
- Nu lucrează aici. - Nu.
Lucrează, oarecum.
- Probabil s-a dus la biroul lui. - A spus că e jos, la parter.
Biroul lui este în nord...
Nu știu. A plecat. Nu a stat pe-aici.
Bine.
Vrei să guști? D nu vrea.
- Nu-i e foame. - Da. Sunt sătulă.
Nu, mersi. Deschidem?
- Da. Vin imediat. - Bine.
O să deschizi magazinul?
- Lasă-l puțin, până îmi dau seama cum... - Ce?
Este telefonul lui Jonah?
Nu știu. Este?
- E ciudat. - Da, e ciudat.
- Nu. Eu îmi las telefonul peste tot. - Dar tu nu ai telefon.
Acum știi de ce nu am telefon.
A trecut să salute. Să ne salute pe noi, înainte de a pleca.
- A trebuit să plece. - Da.
Pentru noi. La muncă.
- Probabil o să se întoarcă. - Sigur.
Da. Bine.
- Ce face Sophia? - E bine. Am vorbit cu ea de dimineață.
Părea în regulă. Am s-o văd în pauză.
Asta e minunat, Nellie.
Da. Știu.
Bine, hai să deschidem.
Jonah era un puști de treabă. Nu merita asta.
Nici Nellie. Avem alt cadavru și nu putem să rămânem aici, cu sau fără vânzare.
Luis.
- Ce e? - Am sunat la biroul lui Jonah.
- Au spus că încă n-a ajuns acolo. - Fată, au trecut cinci secunde.
A rămas aici noaptea trecută.
Sunt o persoană cumplită!
Probabil că și-a uitat telefonul. Nu a mai făcut așa.
- Clar nu s-a gândit. - Probabil că nu. Asta e...
- Cu cine vorbește Luis? - Nu știu. Un polițai.
Sunt surprins că cineva crede asta.
- Trebuie să plecăm. - Empanada Loca e afacere de familie.
Fundamentul comunității de 30 de ani.
De fapt, suntem tot ce a mai rămas.
Răspund de orice se întâmplă în spatele acelor uși.
Da? Și de ce n-am mai văzut-o pe Marcie de când a coborât s-o vadă pe ea?
Nu știu de ce vizita lui Marcie te face să crezi că vindem marijuana.
A venit aici să verifice concurența. Apoi a dispărut.
Concurența? Marcie încă mai face trafic? Credeam că a depășit faza asta.
Lasă aburelile. Următorul apel o să fie la Antidrog.
Ai plătit-o să dispară sau ce?
S-o plătesc să dispară? Nu plătesc pe nimeni să dispară.
Poate că o să fii nevoit.
Te înțeleg, frate. Da. Vrei să mă storci de bani, nu?
Nu primești plata lui Marcie, așa că vrei să plătesc eu.
Dă-i drumul! Vino cu cei de la Antidrog. Pot să caute. Le dăm niște empanada.
- Luis, vino încoace! - Le facem masaj.
N-o să mai fie niciodată la fel.
Dacă mă gândesc bine, poate vrei și tu un masaj drăguț.
Pari tensionat, frate. Fără supărare.
- Nu, mulțumesc. - Cum vrei.
- Ceva nu e în regulă aici. - Da? Mă întreb ce anume.
O să stai pe-aici? Bine. Fă-ți treaba.
- Te rog. Hai! - Haide, Luis! Încetează!
LIVRĂRI MÂNCARE PROASPĂTĂ
Nu astăzi, Jeremiah.
Haide. Să mergem jos. Nellie, revenim imediat.
Treci naibii jos!
Taci!
Trebuie să plecăm. Haide!
- Ce? - Trebuie să ne facem bagajul imediat.
- Stai! De ce? - Hai să mergem.
Asta e întrebarea ta?
Din cauza fiului mort al proprietarului mort din congelator
și a polițaiului corupt care vrea bani.
Uită-te în jur! Trebuie să plecăm.
Vorbește prostii. N-o să facă nimic.
Ce ai de gând să faci? Aștepți o altă ofertă pentru afacere?
Continui să faci empanada Muy Loca?
Ne ascundem la vedere.
- Gata cu empanada din oameni! - N-avem bani.
Avem bani. Avem 15.000 și banii mei.
Nu ajung pentru o casă în Colorado. Sunt doar 15.000.
Luis! Nu încerc să cumpăr o casă în Colorado.
Încerc să nu-mi petrec viața nenorocită la pușcărie.
Unde să mergem?
Nu știu! În tunelul metroului.
- Vedem noi! - Asta vrei?
Nu, nu vreau să trăiesc așa.
Dar mizeria asta n-o să dureze. Uite, oricum voiam să plecăm, nu?
Banii sunt singura diferență. Oricum trebuie să plecăm, și fără bani.
Totul s-a schimbat.
A trebuit să procedezi așa cu Jonah, dar nu-s supărat.
Am fi plecat, ar fi cumpărat Empanada Loco.
- Dacă plecăm, asta este! - E la trecut.
O să fiu terminat, bine? Totul, întreaga mea moștenire.
Tot ce am. M-am născut aici.
M-am născut chiar aici, pe podeaua asta afurisită, la propriu.
Ne distrăm de minune aici, bine? Te distrezi, nu?
Genul perfect de... La naiba!
Ai încercat asta? Soiul ăsta se numește „Catastrofă”. E...
Asta e o catastrofă. Toate astea sunt o catastrofă afurisită.
Eu plec! Tu fă ce vrei.
Stai! Te rog, așteaptă! Bine?
Ai câștigat. Bine? Dar ascultă.
Dacă plecăm în clipa asta, o să pară suspect, bine?
Trebuie să distragem atenția, bine? Trebuie să câștigăm timp.
- Cum facem asta? - Am o idee. Jur. Am o idee.
Dă-mi puțin timp, bine? Mai mult timp.
Trebuie să plecăm astăzi, Luis. Azi e ziua în care plecăm.
- Ce faci? Unde te duci? - Mă ocup de asta. Rezolv.
Ce faci?
Îți dau o oră, cel mult.
Crede-mă, mami. Ai încredere, bine?
Da, am încredere că o să încurce și mai tare lucrurile.
Dar încă am nevoie de el. Fiindcă el nu m-ar sacrifica niciodată.
Oamenii sunt atât de nemernici.
Dar masa asta nu m-a dezamăgit niciodată.
Ai rezolvat-o așa repede?
- Joy. - Ce să rezolv?
- Nu. Să știi că nu e un moment bun. - Nu este un moment bun.
- Niciodată un e bun, nu-i așa, Dolores? - Joy, te rog.
Iar mi-am sucit gâtul. Cred că e de la stres.
Doamne! Pe bune? Nu mă auzi?
Chiropracticianul meu nu e la fel de bun ca tine, nu că mi-aș permite unul.
Nu mă pot ocupa de asta. Masa mea nu e întinsă. Trebuie să pleci.
- De ce? Ce se întâmplă? - Se întâmplă că trebuie să pleci.
Nu. Stai așa! Ești incredibil de nepoliticoasă.
Sunt prietena ta. Am încercat să-ți găsesc job când nu aveai nimic.
Ceea ce mi-a distrus relația cu sora mea. Nu mai vorbim din cauza ta.
Și totuși, ți-am adus mulți clienți, mulți care așteptau să le curăț hainele.
„Hei, ai 30 de minute? Du-te alături, la Mâini Fermecate.”
Și ești bună. Dar nu ești vreo mântuitoare, bine?
Au venit la tine pentru că i-am trimis eu. Pentru că spun adevărul.
Și oamenii mă plac. Și am bun-gust.
Iar tu mă tratezi ca pe un fel de...
Știi ce? Ar trebui să percep comision.
Nu vrei să mă ajuți cu durerea, 10%...
Bine! Întoarce-te. Ai 30 de secunde.
- Bine. - Ai 30 de secunde.
- Unde este? - Chiar aici.
- Este încordat. Da. - Bine. Dar fă liniște. Te rog, Joy.
- Îmi pare rău că am strigat. - Nu, e în regulă.
Te rog, vreau să faci liniște, bine?
- Prietenii adevărați îți spun adevărul. - Joy, mai taci naibii!
- Poți fi atât de rea! - Rea?
- Sunt rea? - Ar trebui să...
Mi-a plăcut Joy, dar a fost în locul nepotrivit la momentul nepotrivit.
La naiba!
Ce mama naibii?
Trebuie să plecăm.
La naiba. Trebuie să plecăm.
Luis.
A zis că ne aduce empanada.
- Și nu v-a mai contactat? - Nu a sunat că e bolnavă.
Femeia asta n-a ratat niciun matineu de la She Loves Me, în 1993.
Și atunci a fost împinsă pe linia de metrou.
Ruthie a supraviețuit, și chiar și atunci a sunat.
- Bine, uite ce e cu adevărat ciudat. - Hei, Nellie. Putem vorbi puțin?
Bună. Ce mai faci? Am nevoie de ea la...
- Vin imediat. - N-o țin, oameni buni.
Revin.
Voiam doar să te întreb ceva.
- Ce se întâmplă? - Ascultă aici.
Jonah nu a apărut încă la biroul lui.
Doamne, fată. N-a trecut nici o oră. Trebuie să te relaxezi.
Știu. Dar mai întâi a dispărut tatăl lui, apoi femeia aia.
Tatăl lui nu a dispărut. I-a trimis mesaje, nu?
O singură dată, și apoi, nimic. Femeia care îi căuta a dispărut.
- Asta spun ei. - De ce asculți...
- Crezi că e mafia? - Ce?
- Mai există mafie? - Da, există.
Nu e mafia, Nellie. Este...
Nu știu ce este.
Dar totul este în regulă, bine? Totul e în regulă.
Nu cred că e în regulă. S-ar putea să nu fie bine.
Uneori, lucrurile nu sunt în regulă.
Când mama a fost închisă, nu a fost bine. Nici cu o tură înainte n-a fost bine.
Vreau să știu dacă ceva nu e în regulă înainte ca ceva...
Nu vreau să se întâmple ceva cu tine sau cu Luis.
Putem să ne întoarcem la muncă? Te rog.
Jur, totul o să fie în regulă. Promit. O să fie bine, da?
- Nu putem face nimic. - Bine.
Așa că ne întoarcem la muncă, bine?
- Bine? - Bine.
În regulă.
Are încredere în mine.
Sunt un monstru. Mai rău. Sunt reală.
Luis.
Există vreo mică șansă ca el să nu fi făcut o prostie?
Ar fi o prostie prea mare chiar și pentru el, nu?
Asta a fost așa înainte?
Nu pot să aștept. Îmi iau lucrurile și mă car.
Și toată această datorie.
Și apoi primea SMS-urile alea ciudate, după care, nimic.
Nimic?
- Absolut nimic. - Dubios.
- Nu e genul lui. - Dacă s-a călugărit?
Și-a dat seama?
- Ce? - Joy și-a dat seama?
Nu.
A văzut ceva? De ce te-ai dus...
Sunt în vrie, omule. Trebuie să plecăm. Plec, cu tine sau fără.
- Stai! De ce? - De ce?
Haide, Luis. Am discutat asta deja!
Trebuie să fac ceva cu asta. Am un plan. Vreau să ai încredere în mine.
De ce aș avea încredere în tine? De ce? Ai înrăutățit situația.
- Am avut grijă de tine. - Nu o mai face!
Nu am nevoie de un canibal transpirat de 30 și ceva de ani care fură tampoane
și pute a paste și ulei
și n-aș fi avut nevoie de cineva să-mi facă sex oral
dacă Dominic nu mi-ar fi distrus viața acum 16 ani.
Nu vreau să mai iei decizii pentru mine.
- Mulțumesc. - Ești al naibii de rea. Foarte rea.
Da? Atunci sunt al naibii de rea. Cui îi pasă?
Am ucis șase persoane. Asta nu te deranjează?
- Și tocmai am ucis-o pe Joy. - Nu mă așteptam.
De ce naiba s-o omor pe Joy? De ce naiba...
La naiba! Au venit repede. Vine poliția.
Dolores!
- Nellie, așteaptă! - Ajută-mă!
- Hei! - Nellie.
A mers mai bine decât credeam. Frumos!
Trăgeam de timp, dar am scăpat. Acum putem sta aici.
Mulțumită Mâinilor Fermecate, o să avem Muy Loca proaspătă diseară.
Ce ai făcut?
Sophia e plecată, la fix! Am luat-o pe scara de incendiu, bum!
Doamne!
Fizica în acțiune. Le-am dat pontul. „Știu unde au ajuns cadavrele.”
- Floare la ureche. - Cum ai putut să-i faci asta lui Nellie?
Zău așa! Din cauza ei Jonah...
Nu. Din cauza mea a fost el aici. Eu sunt cauza.
Mă rog. E tânără.
O să poată să facă ceva când iese.
Să iasă? Luis, nu mai ieși după ce ciopârțești oameni!
Mai ales cineva ca Nellie. Crezi că sistemul a fost rău cu mine?
Cum ai putut face asta?
Cum am putut? Afurisiții ăia aveau gâtul rupt.
Nellie s-a descurcat bine. Suntem în siguranță acum, mami. Haide!
Nu, nu suntem. Acum o să caute fiecare centimetru din clădire.
Iar ai înrăutățit situația.
- Ce naiba era să fac? - Trebuia să mă oprești.
Oricine. Cineva trebuia să mă oprească.
Aș fi putut fi fericită aici. Cu tine.
Eu făceam masaje. Tu îți făceai treaba sus.
Nu mi-am dorit niciodată casă în Colorado.
Voiam doar
să am o viață normală, simplă.
Și să fiu o persoană normală, simplă.
Dar am ajuns așa.
Bine.
Toate astea azi? Întotdeauna în acest moment al zilei?
Nu răspundem la asta.
Trebuie să plec.
- Vin. Stai să-mi iau lucrurile. - Prea târziu.
- Hai! Am camionul. - Ce? Jeremiah?
Haide, Dolores. Hai să mergem! Mi-am luat camionul înapoi. Hai să mergem.
- Ce naiba caută el aici? - Stai!
Știu totul.
Știu ce o obligi să facă. Știu...
- Nu știi nimic... - Știu ce e în empanada.
Nu știu despre ce vorbești, frate.
- Știu ce i-ai făcut lui Ariel. - Tatălui meu?
Erai dus cu pluta. Știai că știe.
- De asta l-ai lăsat să putrezească. - Nu știi nimic.
- Taci! - Era prietenul meu.
Nu a fost prietenul tău. Ești un pendejo nenorocit.
Îi părea rău de tine pentru că ești al naibii de nebun.
Chiar și înainte să moară soția ta
sau de aiurelile tale conspiraționiste.
Și nimeni nu crede un cuvânt afurisit din ce spui.
- Nu sunt nebun. - Da?
- Unde sunt cadavrele? - Jeremiah, așteaptă!
- Unde? - Jeremiah.
- Mai caută. - Să mergem!
Unde sunt cadavrele?
- Nu sunt nebun. - Psihopat afurisit!
- Unde? - Nu găsești nimic.
Jeremiah, eu am fost.
- Luis, termină! - Ești un monstru!
Se îneacă. Uită-te la el.
- Lasă-mă! Se îneacă! - Nu.
- Se îneacă naibii! - Nu!
- Uită-te la el. Se îneacă. - Termină!
Ajută-l. Trebuie să-l ajutăm. Dă-te!
Jeremiah!
Doamne!
- De ce m-ai obligat să fac asta? - Ar fi fost mai uman să-l omori.
Sunt pacifist. Uite în ce m-ai transformat.
- Nu te apropia! - N-am vrut să zic asta.
- Nu te apropia, Luis. - Vin.
Nu, nu vii!
Nu vreau să te mai văd, și nici să-ți văd organul ăla franjurat.
- Te ajut. - Nu, pleacă de lângă mine.
- Du-te! - Ești iubirea vieții mele.
- Te iubesc. - Nu mă atinge!
- Pleacă de lângă mine. - Nu poți pleca fără mine.
- Dolores, nu! - Pleacă!
- Pleacă de aici! Lasă-mă! - Nu. Nu poți!
- Nu poți să pleci. - Dă-mi drumul!
- Lasă-mă, te rog. - Nu pleca.
- Rămâi! - Lasă-mă!
Nu pleca, mami. Te rog! Nu pleca. Te rog să nu pleci.
Te rog să nu pleci. Te rog!
Te rog să nu pleci.
Prăjit, ca toți ceilalți.
La naiba!
La naiba! Nu știu să conduc.
Într-un camion plin de carne crudă.
Deci așa ți-ai ars mâna.
- Da, așa. - Și apoi?
Am fost fugară patru ani, l-am căutat pe Dominic, voiam să las totul în urmă.
Între timp, numele meu e pe un afiș, ca al lui Jack Spintecătorul.
Credeam că ești moartă. Cu toții credeam că ești moartă.
Iar eu am crezut ce am auzit despre tine. Că ai fost un monstru țicnit...
Nu. Dar aveai dreptate. Sunt.
- Nu. Ești o victimă a împrejurărilor. - Da. Nu. Aveai dreptate.
- Ești justițiară. - Nu ai fost atentă?
- Ai avut dreptate tot timpul. - A trebuit să o faci.
- A trebuit să faci toate astea. - Dar n-a trebuit, nu? N-a trebuit.
Vrei să știi ceva? Am venit aici în seara asta să o fac din nou.
- Să mă omori pe mine? - Poate.
Poate nu.
Omor pe oricine îmi stă în cale sau mi-ar putea sta în cale
sau mă calcă pe bătături.
Sau e doar în locul nepotrivit la momentul nepotrivit.
Și ai spus-o tu însăți. Și ai avut dreptate în ce mă privește.
Ai dreptate.
Nu mă pot opri.
Bine, Caleb.
Lumea zice că ai umanizat-o pe Dolores cu asta.
Mai mult decât în podcast.
Ai luat o ucigașă în serie malefică
și ai făcut-o eroină.
Urmează un serial. L-ai văzut pe Jason Blum?
- Hei, scuză-mă. E bestial! - Știu.
- Îmi iau haina. Ne vedem afară? - Bine.
Bine.
E cineva?
- Ți-ar plăcea să-ți fac masaj? - La naiba, nu!
Nenorocitule, pe bune? Un podcast despre viața mea nenorocită?
- Și acum o piesă de teatru pe Broadway? - Dominic.
- Unde e cecul meu, târfă? - Dominic.
- Poftim? - Dominic.
Ce ai spus?
Te ajut să-l găsești pe Dominic, dacă-mi dai drumul.
Știi unde este Dominic?
- Știu pe cineva care știe. - Da?
- Vrei să trăiești ca să faci alt podcast? - Da.
- Mă duci chiar acum la nenorocit. - Bine.
- A cui e casa asta? - Cred că ar trebui...
O să intru în casa aia. Când ies, ar fi bine să te găsesc aici.
Altfel, te vânez
și-ți îndes microfonul ăla pe gât
până-ți intervievez colonul!
Bine, dar părul tău arată uimitor.
E sexy. Foarte sexy.
Este foarte drăguț. Bine.
La naiba!
Subtitrarea: Anca Tach
Redactor: Robert Ciubotaru