БУРОВА ВЕЖА «КІНЛОХ ЧАРЛІ»
ЗА ДВА ДНІ ДО ЦЬОГО
Повідомте обстановку.
Активовано інжектор Cirein, але насиченість пласту — 30%.
-Тиск? -Підіймається до 33,4 мегапаскаль.
У межах допустимого робочого тиску. Продовжуйте.
-Насиченість 37%. -Тиск вирівнюється.
Чекай. Ні, тиск збільшується.
-Що ви зробили? -Нічого.
Це не ми. Це пласт.
Збільшився до 41,4 мегапаскаль.
Не звертайте уваги.
Ми тут не граємося з лімітами. Опускайте. Стежте.
Це божевілля.
Насичення 80%.
РІВЕНЬ ТИСКУ КРИТИЧНИЙ!
Ось так, потворо.
Останній рик.
УВАГА!
Зараз вибухне!
БУРОВА ВЕЖА
Після вибуху. Що сталося потім?
Якщо ми зараз разом розберемося, я розберуся з ним.
Після вибуху ми змогли заглушити свердловину.
У пожежі загинуло багато людей.
Потім підійшло чергове судно. Але надто близько.
Після удару пішло на дно.
А з ним — рятувальний човен.
-Як вам вдалося вибратися? -Ледве-ледве.
Він змусив нас стерти всі дані про експеримент на активних системах.
Лишився тільки один човен.
Якби ми почекали, може, прийшли б інші,
але все почалося з нього на борту.
Він лишив там людей?
Скільки?
Увесь шлях сюди я дивився на 20 порожніх місць.
На них усіх могли бути люди.
Роуз, ти маєш рацію: це місце має бути утилізоване.
-Воно розпадається на частини. -Замовкніть.
Ваша черга.
Гадаєте, вони всі вірять, що ви відправите їх додому?
Це я ставлю запитання, а ви відповідаєте.
-Я певен, вам це так і здається. -Ми тут не в ігри граємо.
Через вас загинуло двоє членів мого екіпажу і ще більше — вашого.
-Я хочу знати, що відбувається — зараз. -Ви і так знаєте відповідь.
Максимальний видобуток.
Який би «зелений піар» не проводив відділ маркетингу,
це лишається політикою «Піктора», як і всіх інших.
А це означає викачувати кожну краплю, тож якщо є витік, ми його затуляємо.
Якщо є засмічення, ми його пробиваємо.
Якщо є загроза — позбуваємося її.
Натомість ваш експеримент його розбудив.
Це не експеримент. Це знищення.
Умисне.
Цей організм, Пращур, чи як там його називають ваші люди,
поширюється.
Відтоді, як «Піктор» знайшов його, він пробуджується всюди в Північному морі.
Потрапляючи до резервуару,
він перетворює нафту назад в органічну речовину і руйнує все родовище.
Усе заради прибутку. Чому я не здивований?
Йдеться не про гроші, а про виживання.
Ви бачили, на що він здатен, коли потрапляє в когось.
Якщо він поширюється, міцнішає.
Якщо не зупинимо його зараз — це лише квіточки.
І чим усе завершиться? Винищите його всюди?
Уб'єте База та всіх інших заражених?
Ви і «Піктор» ще більше брехатимете про те, що сталося.
Ми намагалися стримати його, але якщо це неможливо,
то так, ми вб'ємо його, поки він не вчинив те саме з нами.
То ви, власне, герой. Чи не так?
Поки не підходите надто близько до лінії фронту.
Я — людина, яка робить складний вибір.
І ви виглядаєте дуже засмученим через це.
Привіт. Досі продовжує?
-Насправді ж він його не слухає? -Ми намагаємося отримати інформацію.
Усе, що може допомогти.
А що він хоче отримати від нас?
Ви могли б залучити дослідників і науковців до вивчення
цього об'єкта, перш ніж розізлити його.
Тоді вони закрили б це місце швидше, ніж Роуз.
Ви бачили, що коїться, коли звичайне життя на кілька днів
виходить з ладу: люди розлютовані, налякані, зневірені.
Те ж саме станеться на березі. Як не зараз, то невдовзі.
Я бачив і прояви хоробрості.
-Ризик життям заради інших. -Як довго, по-вашому, це триватиме?
Цей попіл незабаром розповзеться по кожному місту на східному узбережжі.
Подумайте, що станеться, коли він добереться до місцевих.
Потрапить у їжу, у воду.
Ви більше за будь-кого знаєте, що найгірше, що може
статися з кожним на цій вежі — це втратити те, що вони мають на березі,
і не мати можливості бодай якось цьому зарадити.
Але цього разу ми можемо це зупинити. Тут він найміцніший.
Якщо знищимо його тут, зупинимо поширення.
Що робити з членами екіпажу, які вже заразилися? З Базом, Фулмером?
Ви ніяк не зможете врятувати всіх. Треба вибрати.
Лишайтеся тут.
-Це знизу? -Так.
Зразки м'якої породи, отримані під час робіт кілька років тому.
-Милий сувенір. -Це мав би бути подарунок.
-Ви отримали від нього відповіді? -Не ті, що хотілося б.
Він каже, що єдиний спосіб зашкодити атаці цього організму на землю —
знищити його, перш ніж він зміцніє.
-Оригінально. -Ти дійсно у все це віриш?
У прадавніх морських чудовиськ, що виповзають з пітьми?
Мені не треба в це вірити. Я сама бачила.
Спроби вбити його не допоможуть.
Є якась альтернатива?
Ми з Фулмером над нею працюємо. І знайдемо.
Покваптеся. Щодо одного Коук має рацію.
Час спливає.
Чому ви мене ігноруєте?
Думай.
Ти казав, що чув голос База.
Він лунав у мене в голові. Наче чергове видіння.
Ти чув чи відчував ще щось під час цього зв'язку?
Що це?
Я весь час думаю про слова База першої ночі.
-«Наближається хвиля». -Так.
Як гадаєш, зможеш знову з'єднатися з ним звідси?
І що сказати?
Пам'ятаєш відчуття кворуму? Засіб спілкування бактерій?
При зустрічі з новим видом колонії бактерій
за допомогою відчуття кворуму вирішують, співпрацювати їм чи змагатися.
Сяйво, видіння, кола. Якщо це саме те, що він робить весь цей час?
Намагається вирішити, співпрацювати нам чи змагатися?
-Я здогадуюся, до чого він схиляється. -Тому й треба змінити послання.
Не знав, що ти малюєш. Гарно виходить.
-Може, трохи депресивно. -Які часи, такі й малюнки.
Про що тебе питав Магнус?
Про те, що сталося на «Чарлі».
-Про все, відтоді як з'явився Коук. -Цьому хлопцю наче жити набридло.
Як корпоративний камікадзе.
Спочатку мені теж так здалося, але ні.
Я бачив, як він тікав від вибуху. Сидів із ним у рятувальному човні.
Він замерз, але вижив.
Він би нізащо тут не був, якби не мав виходу.
Що то було?
Мерче. Коли ти був із Коуком, він говорив про те, як повернутися на берег?
Говорив. Як справжня маленька змійка.
Казав щось конкретне?
Сказане ним убило Данліна.
Повір, якщо послухаєш його — він тебе вкусить.
Тут лишилося щось поїсти?
Так. Готуйте самі. Щоб ніде не було безладу.
Я не голодний.
Чому у вас увімкнене радіо?
За часів Холодної війни, якщо загроза ядерної атаки була неминучою
або підводні човни поринали, щоб не поцілив перший удар,
ми залягали на дно, вимикали засоби зв'язку. Потім протягом трьох днів
ми випливали на поверхню на годину і слухали радіосигнал.
Якщо нічого не було від командування, перемикали на радіо BBC.
Логіка була така: якщо BBC в ефірі,
значить, Лондон ще на місці.
Тож ми знали, що треба чекати нових наказів.
А що через три дні?
Якби ми чули лише тишу й радіозавади,
то мали б припустити найгірше.
Взаємно гарантоване знищення.
Немає куди повертатися.
Три дні.
Час вийшов.
-Гадаєш, це спрацює? -Є лише один спосіб дізнатися.
Гаразд?
Чорт.
Що відбувається?
Ти його бачиш?
Я знаю, що він там, але…
Я це бачив.
Думаю, пращур хоче викликати це.
Що?
-Новий зсув Стуреґґа. -Господи.
Виклик такого цунамі вб'є тисячі.
-Сотні тисяч. -І знищить всі інжектори «Піктора».
Він знає, що так його намагалися отруїти.
Це початок з чистого аркуша. Ми навіть попередити нікого не можемо.
Якщо цьому можна запобігти, треба спробувати.
Маєш на увазі план Коука? Вбити його? І з ним База?
Це не спрацює. Увесь цей час він з'ясовував, чи ми йому вороги.
Якщо знову його атакуємо — підтвердимо це.
Співпраця або змагання.
Магнусе, якщо Пращур — це те, що я думаю, — мережа
живих організмів на морському дні,
яка зростала сотні мільйонів років, — вона є не тільки тут.
Вона може бути на дні всіх океанів.
Кожен наш агресивний крок лише погіршує все.
Якщо атакуємо, Пращур з'явиться деінде і завершить почате.
А як ні — всі помремо.
Які ще варіанти?
Баз усе ще там.
Якби ми пішли до нього, допомогли…
Він — наша єдина надія зміцнити зв'язок.
Надії замало.
Мені це не до вподоби, але якщо є шанс це зупинити,
маємо принаймні вислухати Коука.
Досі нічого.
-А з берега? -Досі суцільні завади.
Піду до електрощитової, перевірю систему.
Не надто освоюйтеся.
Я б сказав, що ви маєте мене відпустити, але куди йти?
Якщо тільки ви не прийняли рішення.
Якщо ми вам допоможемо, ви зможете зупинити його без шкоди моєму екіпажу?
Про який екіпаж йдеться?
Про той, що по цей бік мосту. У тому числі, про Фулмера.
Так, я можу зупинити його.
-Сподіваюся, ви не брешете. -Я єдиний, хто говорить вам правду.
Ми хочемо одного: зупинити це і якнайшвидше вибратися звідси.
ЧАС МІСІЇ «КІРЕЙН» МИНУВ АВАРІЙНИЙ ПРОТОКОЛ АКТИВОВАНО
-Магнусе, це не спрацює. -Ще нічого не спрацювало.
-Він довше за всіх вивчає його. -Не вивчає, а полює.
Що дужче його виганяти з його світу, то більше його притягує наш.
Якщо є шанс усе це припинити, на що ми, в біса, чекаємо?
Якщо Баз — той самий Баз, він би не хотів,
-щоб таке сталося на березі. -Я бачив Пращура.
Він пережив найгірші події на цій планеті й вижив.
Якщо наша єдина мета — вбити його, ми програємо цей бій.
-Що ти пропонуєш? -Треба припинити недооцінювати його.
Він розумний: ми це бачили.
Він може приймати рішення, здатний спілкуватися.
Баз просив нас послухати, ми цього не зробили.
Саме тому він ставиться до нас так само, як ми до нього.
-Як до загрози. -Якої треба позбутися.
Якщо хочемо переконати його, що ми не такі, треба спробувати зв'язатися.
-Ви вже це робили. З ним. Не спрацювало. -А ваш план спрацював?
Якби ви не почали його вбивати, перш ніж розібралися,
це б не почалося.
Ви будете слухати цю хіпівську маячню?
Гадаєте, ви прирекли людей на смерть, бо ви великий реаліст,
здатний зробити важкий вибір.
Ні. Насправді ви лише боїтеся зізнатися, що у вас немає ідей.
Я реаліст. Тому вибір зовсім не важкий.
Ви самі сказали: це складний та розумний організм.
При зустрічі двох складних і розумних видів
один з них знищує іншого.
Такий урок історії. Природа — це не баланс. Це війна.
Це маячня. Організми завжди співпрацюють.
Вдавати, що ми заручники долі — це спосіб уникнути провини.
У цьому винні ви. Ви прикриваєте свій зад.
Звинувачуєте «Піктор»? Нагадаю, що ви їм підкоряєтеся.
Ті угоди про нерозголошення, які ви підписали, контракти…
Варто вам про щось заговорити, якщо пощастить вибратися звідси,
адвокати накладуть стільки заборон, що ви із собою не зможете говорити.
Ще комусь погрожуватимете, я з вами інакше поговорю.
Він має лише той план, який вбив усіх на «Чарлі».
Там не спрацювало — і тут не спрацює.
Життя всіх удома не може залежати від розмови з істотою, яка навіть не говорить.
Це божевілля!
Не говорить, але може спілкуватися. Це вона і намагається робити.
Магнусе, Баз боїться, він на самоті. Ми не можемо дозволити йому так померти.
Ми показали, що зв'язок можливий. Треба зробити його міцнішим.
Зв'яжемося з ним — зв'яжемося з Пращуром. Я це знаю.
-Він не прийде до нас. -То підемо до нього самі. Разом.
Гаразд, спробуймо. Але приведемо його назад із собою.
-Цього разу нікого не залишимо. -Ви пошкодуєте, що не слухали мене.
Якщо ми про щось пошкодуємо, то точно не про вас.
Ходімо.
Ми знову туди йдемо. По База.
Я залишуся, якщо тобі все одно.
Останній мій похід туди був не те щоб славетним.
Так. Не твій зірковий час.
Але в іншому — про База у вежі, про компанію, про брехню —
ти мав рацію.
Треба було вибиратися за першої ж можливості.
Жоден із нас на таке не підписувався.
Хіба ні?
Не тільки ті, хто помер, віддали своє життя.
Раніше я думав, що ми — залізо, яке тримає все це докупи,
навіть якщо весь інший світ цього не бачить.
Зараз я знаю, що ми — свердловина.
Бо з кожною поїздкою сюди, з кожною перемеленою людиною,
з кожним гелікоптером, що спускається вниз, це наче відшматовує більше й більше,
доки не спустошує тебе.
Вдома про це не розкажеш. Ніхто не зрозуміє.
Хто у таке повірить?
Навіть до того, як усе не полетіло під три чорти.
Я поверну всіх назад. Я це так не покину.
Назад? Ні.
Це моє місце. Тут.
Навіть якщо ми повернемося, ти не переконаєш мене, що все це не помирає.
Шахтарі, суднобудівники, сталевари…
Магнусе, ми з тобою в одному човні.
Єдина відмінність — цього разу, коли човен не випливе,
не залишиться навіть уламків на нашу пам'ять.
Стеж за Коуком. Ти мав рацію щодо нього, ще не побачивши його.
Так, босе.
-Готові? -Ходімо.
Агов, Істере, це не працює.
А ти освоївся.
Ось що трапляється, коли віриш людям.
Ти побіг до човна так само, як я.
Чи я не помітив, як ти витягуєш поранених,
несеш їх на собі крізь вогонь?
Ви, а не я, віддали наказ вирушати.
-Нам було варто почекати. -Ти був радий, що не чекали.
Не страшно у цьому зізнатися. Самозбереження — це людський інстинкт.
У вас є запасний шлях, так?
-Як? -Ходімо зі мною.
-Господи. -Боже мій.
Боже.
Він вартий кращого.
-Ось до чого ми прагнемо? -Це був Коук.
Не лише Коук. Це важливіше за нього.
Це важливіше за всіх нас.
Ви обидва — геть.
«Піктор» не такі безрозсудні, як ви всі вважаєте.
Ми знали, що ця штука зіпсує зв'язок.
Тож ми зробили резервну копію, часовий ліміт, якщо нас відріжуть.
Сюди летять гелікоптери по мене.
Там є місце для тебе і твого друга.
-Рятувальники? Але чому ви їм не сказали? -Ми все ще маємо завершити розпочате.
Їхній маленький місіонерський квест не спрацює.
А зараз цей організм націлився на сушу. «Піктор» має це зупинити.
-Або приховати? -Менше знаєш — краще спиш.
Не віриш? Спробуй позбавити людей їхнього незнання,
Подивишся, чи будуть вони вдячні. Іди до консолі.
Там встановлено інжекторне обладнання.
Тепер, коли вони з ним більше не вовтузяться, запустимо його знову.
-Як і на «Чарлі». -Тоді ж спрацювало.
Роби, як наказано. Я не проти когось покинути.
Усе гаразд?
Так. Але це не найкраще місце, де хотілося б бути.
Базе. Це ми.
Ми прийшли послухати, як ти і казав.
Тепер ми знаємо, що це. Ми можемо його захистити.
Базе, ти нас чуєш?
Надто пізно.
Він мене ігнорує.
Я гадав, що допомагав. Але ні.
Ти допомагав. Це ми не слухали. У цьому була проблема.
Та якщо ми хочемо всіх врятувати,
треба, щоб він побачив, що ми не вороги.
Надто пізно. Я не можу. Це занадто.
Я тримаю тебе.
Чорт.
-Усе буде добре. -Ага.
Я вже це чула.
Ми й гадки не маємо, що там відбувається.
-Магнус і Роуз… -Мені начхати.
Мені начхати на База.
Начхати на ту істоту, на весь світ.
Я казала Кейсі, що ми — сім'я.
-Ось де мій світ. -Вони це зупинять.
З природою не домовляються.
Коук — мудак. Але це робить його неправим.
-Ти хочеш його вбити? -Я хочу додому до дружини.
Спосіб не має значення.
-Чого тобі? -Бачили Гаріша?
Це божевілля. Ви підірвали одну вежу, а зараз хочете підірвати іншу.
Тобі не обов'язково погоджуватися. Роби, що кажу.
Свердловини закриті.
Перенаправ антикорозійний насос в інжектор, підготуй систему.
-Я розберуся з безпекою. -Ви не дасте їм вибратися?
У них уже був шанс. Вони ним не скористалися.
Якщо не хочеш лишитися тут із ними.
ЗАПОВНЕННЯ СИСТЕМИ
Скільки людей залишилося на «Чарлі»?
-Яка різниця? Справу зроблено. -Багато людей мало померти під час вибуху.
І ще на другому човні.
Але дехто мав вижити.
Скажімо, 10, може, навіть 20.
Ви когось знали?
-Моя робота — не товаришувати. -А що, вбивати?
Затям: бізнес «Піктора» — це управління ресурсами.
Ми знаходимо їх, використовуємо, рухаємося далі. Це стосується і людських ресурсів.
Але ви заслужили гелікоптер.
Якби я хотів усе приховати,
то того, хто знає більше за інших, я б точно не повертав.
Ми не заслуговуємо. Ми або корисні, або ні. Або маємо цінність, або ні.
Вони прилетять по мене, бо я цінний.
Усіх інших залишать. У тому числі тебе.
Добре знати, що з нами буде.
-По нього летить гелікоптер. -Мудак.
Треба туди піднятися.
Якщо він скривдить Гаріша, я його вдарю.
Ми спізнилися.
ЗАПОВНЕННЯ СИСТЕМИ
…погіршується.
-Досі вважаєш, що це добра ідея? -Це не ми.
Це було щось інше.
Трохи пізно для бійки.
СИСТЕМА ГОТОВА СИСТЕМА АКТИВОВАНА
-Ти як? -Добре. Зупини його.
Зараз. А ну відійди.
Якщо хочеш, щоб було куди повертатися, це вихід.
Ні, не вихід.
От чому тут коїться таке лайно — через таких, як ви.
Ви б радше всіх нас убили, ніж визнали що неправі.
Ось як ви налякані.
Спробуйте врятувати всіх — не врятуєте нікого.
«Кінлох Браво», це рятувальні команди 6 і 7.
Бачимо вас. Підтвердьте безпеку для наближення.
Або можете піти зі мною.
Рятувальники, це операторна «Браво».
-Наближатися безпечно. Чекаємо. -Вас зрозумів.
-Пішли ви. -Віддайте ключа.
Якщо екіпаж хоче евакуюватися, скажіть їм.
-Боягуз. -Треба йти за ним.
-Ідіть. Ми з Істером зупинимо інжектор. -Так.
-Що нам робити? -Давай на консоль.
Я скажу, що робити.
-Ходімо. -Ну ж бо.
Ми тебе звідси витягнемо.
-Роуз, ми отримали те, за чим прийшли. -Ні, не отримали.
Ще є шанс зупинити те, що коїться.
Вона має рацію. Треба спробувати.
Дивіться.
Людина слова, еге ж?
-Я сказав, що поверну вас. Я не брехав. -Ні, не брехав.
За умови, що ми маємо… Як там… Цінність. Так?
Ти довів свою.
Не позбудься її через якусь програшну справу.
А як щодо цінності Данліна? І всіх інших.
Як щодо них?
Тепер творя черга платити.
-Гаттоне. Не роби цього. -Гаттоне.
Якщо заберемо його, правосуддя буде для всіх.
Для Данліна, Чарлі, для всіх.
Знаєш що? Ти, в біса, цього не вартий.
-Перезавантажено. Він програв. -Мерч збирає решту.
Усім забратися з палуби. Перший підлітає.
Коли повернемося, знайду місце для тебе.
Я мав місце. Воно було прямо тут.
Гаразд. Ходімо. Час забиратися.
Дивіться.
Це щось нове.
-Так. -Роуз, не треба.
Весь цей час ми намагалися тримати його подалі.
Може, варто пустити його.
Ми зараз слухаємо. Я слухаю.
Не варто загрожувати одне одному.
Коло замикається.
Вимирання.
-Ми не можемо лишитися. -Він тебе не зрозуміє.
-З нами Баз. Треба забиратися. -Ще ні.
Якщо переконаю його, що ми його не знищимо, він не знищить нас.
Мені лише треба трохи часу.
Ходімо.
Базе.
-Надто пізно. -Ходімо.
Давайт. Ходімо.
Базе. Базе, давай.
Уперед.
-Де Магнус? -У виробничому модулі з Роуз і Фулмером.
Мерче, Істере, візьміть скільки зможете людей у перший гелікоптер.
Ми почекаємо їх і сядемо у другий.
-А що з ним? -Залишиться з нами.
Якщо Магнус не виживе, то і йому не жити.
Мене влаштовує.
-Я б сказав, що був дуже радий, але… -Нагору. Рухайтеся.
Ви ж не хочете лишитися без місця.
-Рухайтеся. -Хутчіш.
Рухайтеся, рухайтеся.
-Я тебе тримаю. -Ми могли б зв'язатися.
Хутчіш. Тут усе руйнується.
Базе?
Базе.
Усе пов'язане.
Кожна частина залежить від інших.
Ось що воно мені дало.
-Базе, нам треба забиратися звідси. -Ні.
Його треба захищати. Або все почнеться знову.
Він має побачити, що ми теж уміємо давати.
Пам'ять і жертовність. Це те, ким ми є.
Я повернувся по тебе.
Життя лишається у житті,
поки ми його підтримуємо.
Магнусе.
Ти впевнений, сину?
Я не забуду.
Я знаю.
Біжіть.
-Так. Давайте. Ходімо. -Що з іншими?
Іди перевір. Скажи, чи бачиш їх, добре?
Давай. Іди.
Бачиш їх?
-Ще ні. -Хутко завантажуйте людей.
-Заждіть. Вони вийдуть. -Прийдуть ще.
Нам справді треба рушати.
Ось. Я їх бачу. Вони на мосту.
Добре. Всі інші, пристебніться. Ми забираємося звідси.
О господи.
Ходімо.
Вони тут.
Давайте.
-Час вийшов. Заходьте. -Де Баз?
Річ не в тобі. Він вирішив лишитися.
Хвиля! Вона зараз вдарить!
Вона рушає до берега.
-Ти казав, що ви її зупините. -Ми намагалися, але не було часу.
Вона вб'є тисячі.
Кейсі досі там. Треба їх попередити.
Кет, сядь. Ми перевантажені.
-Як швидко ми повернемося? -Я кажу, сядьте.
Цей гелікоптер не летить назад.
-Ти про що? -Я вам казав.
Якщо ви хотіли полетіти додому, треба було мене слухати.
Куди ми летимо?
Переклад субтитрів: Ганна Волошина
Творчий керівник Марія Цехмейструк