‫גאוטהם. גאוטהם!‬
‫גאוטהם, תתעורר!‬
‫גאוטהם.‬
‫גאוטהם, תתעורר!‬
‫גאוטהם, בבקשה.‬
‫בבקשה תתעורר.‬
‫נהיה מאוחר.‬
‫תתעורר.‬
‫אנחנו מוכנות. מחכות רק לך.‬
‫גאוטהם!‬
‫תפסיק.‬
‫- קום! - לא היום.‬
‫את מריחה טוב כל כך.‬
‫זה גם מה שאני אומרת.‬
‫לא. לא היום.‬
‫רד ממני. תתנהג יפה.‬
‫זאת הבעיה, אני לא יכול להתנהג יפה.‬
‫שיט, שיט.‬
‫תתנהג כמו רופא.‬
‫אני בעלך! ואני בעל רשע.‬
‫גאוטהם, תראה מה השעה.‬
‫אי אפשר לדחות את זה. קום.‬
‫כבר מאוחר. בואי נלך מחר.‬
‫לך לצחצח שיניים קודם.‬
‫מה פשר מנהג צחצוח השיניים החדש הזה?‬
‫אימא, אבא, תתעוררו! נוסעים היום!‬
‫זו הסיבה שהצעתי לא להביא ילדים לעולם.‬
‫אף אחד לא לימד אותך לדפוק בדלת, יקירה?‬
‫נו באמת.‬
‫הקטיק, בוא.‬
‫תראה מה יקרה.‬
‫באתי רק כדי למחוץ אותך.‬
‫זה כל מה שאת יכולה?‬
‫אני עדינה איתך כדי שלא ייפגע לך המוח.‬
‫בחיי. בסדר.‬
‫תני לי לישון שעה. בבקשה.‬
‫- לא! - לא!‬
‫- תתעורר! - תתעורר!‬
‫- טיול! תתעורר! טיול! - טיול! תתעורר! טיול!‬
‫- תתעורר! טיול! תתעורר! - תתעורר! טיול! תתעורר!‬
‫נהא! מאיה!‬
‫אחי?‬
‫- אחי? - כן?‬
‫קארו, פיטר.‬
‫כולם בסדר?‬
‫אני בסדר גמור.‬
‫רק כמה שריטות.‬
‫המשקפיים... שלי...‬
‫הכול יהיה בסדר עד הבוקר.‬
‫פיטר!‬
‫נראה לי ששברתי את הרגל.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫דוקטור, תראה.‬
‫חכה.‬
‫מה קרה?‬
‫אני אפעיל קצת לחץ.‬
‫זה יכאב.‬
‫- אני אבדוק אם היא שבורה. - תנסה לעמוד בזה.‬
‫היי! היי! מה אתה עושה?‬
‫היא שבורה!‬
‫זה כואב!‬
‫זה כואב. זה כואב.‬
‫תחזיק מעמד, רק קצת.‬
‫תחזיק מעמד, גבר.‬
‫אתה יודע מה אתה עושה? זה כואב!‬
‫מר פיטר, תאמין לי, אני רופא. אתה כל הזמן שוכח את זה.‬
‫"מר פיטר"? נחמד, לא?‬
‫שתוק, יא שתיין.‬
‫היא לא נראית שבורה. אל תפעיל לחץ על הרגל הזאת.‬
‫היו לי משככי כאבים בערכה שלי. הכול הלך יחד עם המכונית שלי.‬
‫תן לי את התיק הזה.‬
‫דוקטור...‬
‫זה משכך הכאבים שלי.‬
‫מספיק!‬
‫היי, תפסיק, יא שתיין!‬
‫מר פיטר, אתה אדם חזק.‬
‫אדם חזק? מר פיטר?‬
‫סוף סוף הוא הבין את היכולות שלי.‬
‫קארו, תחזיק לי את היד.‬
‫חכה.‬
‫- לאט, לאט, לאט. - תיזהר.‬
‫זהירות.‬
‫בעדינות.‬
‫מזל שיש איתנו רופא.‬
‫כולכם במצב הזה בגללי.‬
‫שכח מזה.‬
‫מה בא קודם, הביצה או התרנגולת?‬
‫זו סתם תיאוריה ישנה ועייפה.‬
‫קברנו את זה עמוק בעבר. אתה לא צריך להסביר שום דבר עכשיו.‬
‫השורשים האלה!‬
‫השורשים האלה הצילו אותנו.‬
‫איזה בור עמוק.‬
‫בן...‬
‫בוא נזוז.‬
‫קדימה.‬
‫זהירות!‬
‫איפה אנחנו?‬
‫זה המכרה הישן שלנו.‬
‫מכרה?‬
‫כן, עבדנו כאן לפני שנים רבות.‬
‫כבר אין מה לחפור,‬
‫אבל זה היה המכרה שלנו.‬
‫עכשיו הוא נטוש.‬
‫עכשיו הוא הפך למערה.‬
‫זה?‬
‫מה זה?‬
‫היי, קארו.‬
‫אמרת שזה מכרה, אבל יש כאן מכוניות מפורקות?‬
‫אנחנו לא הראשונים שנלכדו כאן.‬
‫זה שייך לבת שלי!‬
‫בואי, אימא, בואי אל דלתנו‬
‫אבני הפינה שם שלוש הדרכים נפגשות הניבים האלה שאוכלים את המוח‬
‫העיניים שהן כמו חניתות קטלניות תני לנו פתרון לדמעות‬
‫בואי, אימא, בואי אל דלתנו‬
‫הכפר‬
‫אדוני! זו הסיכה של הבת שלי.‬
‫מאיה! נהא!‬
‫נהא!‬
‫- אל תקרא בקול. - אחי! חכה.‬
‫היי! אל תרוץ!‬
‫מאיה!‬
‫מה אתה מחפש?‬
‫מה זה?‬
‫היי! היי! היי!‬
‫- מאיה! - היי, אחי. היי!‬
‫תעצור!‬
‫נהא!‬
‫- מאיה! - היי, אחי!‬
‫נהא! מאיה!‬
‫הן כאן איפשהו!‬
‫איפה לחפש אותן? לאן ללכת?‬
‫אלוהים.‬
‫אני אשם בכל זה.‬
‫לא הייתי צריך להשאיר אותן שם לבד.‬
‫לא הייתי צריך לעזוב אותן.‬
‫היא רק ילדה קטנה.‬
‫היא בטח הייתה מפוחדת.‬
‫אם משהו יקרה להן...‬
‫איפה אמצא אותן?‬
‫אחי, אחי. אל תבכה, אל תבכה.‬
‫- קום. קום. - קום.‬
‫קום.‬
‫תראה, אתה יודע שהן כאן איפשהו,‬
‫אל תוותר.‬
‫אני בטוח בזה,‬
‫אנחנו נציל את המשפחה שלך איכשהו.‬
‫אחי, אנחנו כאן לצידך. אסור לנו לאבד תקווה.‬
‫אחי.‬
‫זה שיר הזימון.‬
‫בואי, אימא, בואי אל דלתנו‬
‫בואי להגן עלינו...‬
‫אני מכיר את זה. האלה שלנו.‬
‫בואי, אימא, בואי אל דלתנו‬
‫בואי להגן עלינו‬
‫בואי לספק את כמיהתנו‬
‫בואי להסיר את האפלה‬
‫בואי להגן על חיינו‬
‫באנו בסמוכנו עלייך בואי‬
‫בואי, בואי, אימא בואי, בואי, אימא‬
‫בואי, בואי, אימא‬
‫שרדנו יחד עם העולם‬
‫ברכי אותנו על אהבתנו‬
‫התעוררנו כבולים‬
‫בואי, יקירה, עם צמידים‬
‫כדי להסיר את הקללה שלנו‬
‫בנך שואל אותך, אימא‬
‫בואי, בואי, אימא‬
‫אימא, בואי, בואי‬
‫בואי, בואי, אימא‬
‫אימא, בואי, בואי‬
‫אבני הפינה שם שלוש הדרכים נפגשות‬
‫הניבים האלה שאוכלים את המוח‬
‫העיניים שהן כמו חניתות קטלניות‬
‫תני לנו פתרון לדמעות‬
‫בואי, אימא, בואי אל דלתנו‬
‫בואי להגן עלינו בואי לספק את כמיהתנו‬
‫בואי להסיר את האפלה‬
‫בואי להגן על חיינו‬
‫באנו בסמוכנו עלייך בואי‬
‫בואי, בואי, אימא‬
‫בואי, בואי, אימא...‬
‫אחי!‬
‫בוא, יא בוגד.‬
‫אבא?‬
‫עזרו לי! בבקשה!‬
‫אימא!‬
‫מאיה?‬
‫עזוב אותה. עזוב אותה.‬
‫מאיה. מאיה.‬
‫אל תבכי. או שהוא יבוא.‬
‫מאיה!‬
‫הינה, קחי את הבובה הזאת.‬
‫אל תפחדי.‬
‫אני רוצה מים. אני רוצה מים.‬
‫נדמה לי שאנחנו ליד המפעל. זו ההזדמנות האחרונה.‬
‫קדימה, בוא נחזור.‬
‫יש להם נשקים וסכינים,‬
‫לך יש רק פינצטה. מה תעשה איתה?‬
‫אז פשוט תשתוק.‬
‫קדימה.‬
‫בואו נלך.‬
‫אבא. אבא.‬
‫אבא!‬
‫באתם למות, מטומטמים שכמוכם.‬
‫אתה לא מזהה אותי, אבא?‬
‫אני שאקטי.‬
‫שאקטי!‬
‫היי, שאקטי.‬
‫היצור הזה הוא לא אבא שלך.‬
‫תסתכל על הפנים שלו, על עיניו. הוא מסוכן מאוד!‬
‫זו מפלצת!‬
‫אבא, מה קרה לך?‬
‫מה קורה?‬
‫שאקטי, זה לא אבא שלך.‬
‫הוא נראה כמו היצורים שראינו. תירה בו!‬
‫תירה בו!‬
‫היי, היי. חכה, חכה. אל תירה.‬
‫הוא בטח יודע איפה המשפחה שלי.‬
‫זוז.‬
‫ריח הדם שלכם חשף אתכם.‬
‫אבא, אתה לא מת?‬
‫חשבנו שנהרגת בצונמי.‬
‫איך זה אפשרי?‬
‫אימא שלנו, היא מגינה על אנשיה.‬
‫כמו הטינופות האלה.‬
‫האלה שלנו לעולם לא מפלה לפי קסטה. זקן טיפש שכמוך!‬
‫תירה בו! על מה אתה מסתכל? תירה, גבר!‬
‫היי! תירה, גבר. למה אתה מהסס?‬
‫אבא, עזוב אותו.‬
‫- תירה בו. - אמרתי, עזוב אותו!‬
‫תירה בו.‬
‫היי. למה אתה מהסס?‬
‫היי, עזוב.‬
‫עזוב. עזוב.‬
‫תקשיב, קארו. תראה איך אנחנו יכולים לצאת מפה.‬
‫שאקטי, אבא שלך פותח את העיניים.‬
‫היי. תסתכלי עליי.‬
‫את בסדר?‬
‫היא בחיים.‬
‫איפה המשפחה שלו?‬
‫אתה תדבר או שניאלץ לעקור לך את העיניים?‬
‫איפה הן?‬
‫מה עשית?‬
‫איפה הן?‬
‫הן הפכו למשפחה שלי עכשיו, תשכחו מהן.‬
‫היי.‬
‫אני...‬
‫- אחי, אחי, אחי! - זוז!‬
‫תגיד לי! איפה אשתי והבת שלי?‬
‫תגיד לי עכשיו!‬
‫אבא, מה אני צריך לעשות עכשיו? תגיד לי.‬
‫אני אעשה מה שתגיד, אבא.‬
‫אתה?‬
‫אני לא מחשיב אותך כבן שלי.‬
‫הייתי צריך להרוג אותך ביום שנולדת.‬
‫הבן שלי,‬
‫הדם שלי,‬
‫ברכת האלה,‬
‫הוא יבוא.‬
‫די. תפסיק לקשקש. עכשיו הגיע הזמן להרביץ לך.‬
‫תחזיק אותו. בואו נראה עד כמה יכול לכאוב לאיש מת.‬
‫תגיד לי.‬
‫- דבר, יא גוויה. - תגיד לי!‬
‫יא טיפש! איפה אתה מחזיק אותן?‬
‫איפה הן? תגיד לנו את האמת.‬
‫דבר!‬
‫תגיד לי, יא דביל. איפה הן?‬
‫תגיד לנו!‬
‫האלה שלחה אלינו את אשתך ואת הבת שלך.‬
‫הכעס שלה כלפיי שכך.‬
‫היא סלחה לנו וקיבלה אותנו.‬
‫על מה אתה מדבר? זה נשמע טיפשי!‬
‫יא אידיוט! מה עשית להן?‬
‫תגיד לנו! אתה תספר או לא?‬
‫- תגיד לנו! - תגיד לנו!‬
‫אתה תגיד לנו או לא?‬
‫הצבא שלנו מגיע...‬
‫הצבא שלנו מגיע.‬
‫הגיע זמנם.‬
‫תפסיק לצחוק, טיפש.‬
‫נמרים שלי! תפסו אותם!‬
‫פיטר!‬
‫תיזהר.‬
‫תפסו אותם!‬
‫אבא, הילדה רוצה מים.‬
‫אמרתי לך להישאר צמוד אליהן!‬
‫מה לעזאזל אתה עושה כאן?‬
‫עוף מפה!‬
‫היי, זאת הערכה הרפואית שלי. איפה המשפחה שלי?‬
‫תגיד לי! איפה אתה מחזיק אותן?‬
‫אתה לא הרופא?‬
‫תן לי משהו לכאב שהסבת לי.‬
‫במה אתה מסתכל?‬
‫תן לו את זה.‬
‫עכשיו שנתתי לך תרופה, תגיד לי.‬
‫איפה הן?‬
‫קח אותה ותאכיל את השבט שלנו איתה.‬
‫היא טמאה.‬
‫היי!‬
‫עזבו אותה!‬
‫מי אתם? מה אתם צריכים?‬
‫אבא, למה אתה מתנהג כמו מפלצת?‬
‫שחרר אותה, אבא.‬
‫כן. אני מפלצת.‬
‫יש קשר בין השאלה שלו ושלך.‬
‫אני אספר לך.‬
‫אחרי שעזבת את האדמה העקרה ההיא,‬
‫היית צריך לראות כמה כסף החברה נתנה לנו עליה.‬
‫לא היה לנו מושג שיחד עם האדמה,‬
‫הם ישמידו גם אותנו.‬
‫סינגפור שלושה שבועות קודם לכן‬
‫לנתניד? קטיאל?‬
‫קיבלת את הרעיון הזה מסרט?‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫פרקאש, אני מכיר אותך טוב כל כך,‬
‫אני יודע שברגע שאמות,‬
‫אתה תחפור ותגלה את כל מה שקברתי עמוק כל השנים האלה,‬
‫ולכן חשוב שתדע למה אסור לך לעשות את זה.‬
‫בקטיאל, במסווה של חברת תרופות,‬
‫פתחתי מעבדה חשאית תת-קרקעית‬
‫כדי לבצע ניסויים בלנתניד.‬
‫1996 - מעבדת אקסוג'ניקס קטיאל‬
‫- ג'אגאן. - כן?‬
‫ניסינו את זה שוב ושוב ונכשלנו,‬
‫אבל הפעם אנחנו חייבים להצליח למען פרקאש.‬
‫אתה, בוא איתי.‬
‫בואו נתחיל.‬
‫תביא אותו.‬
‫במשך שנים, נעלתי את עצמי שם.‬
‫נסיוב אחד.‬
‫רק כדי לגלות נסיוב אחד שיגרום לך ללכת שוב.‬
‫אבל המשכנו להיכשל שוב ושוב.‬
‫נכשלנו כישלון חרוץ.‬
‫ככל שחלף הזמן, הכסף שהם נתנו איבד מערכו.‬
‫הכול החל להתדרדר לאט לאט.‬
‫באדמה החשופה, תבואות הפכו לאפר ואדמה הפכה עקרה,‬
‫אפילו חלב אם וחלב פרה התייבשו.‬
‫נשים הפכו עקרות, כל הילדים נולדו מתים,‬
‫אפילו הדרורים בכפר לא יכלו להטיל ביצים.‬
‫השמיים נעשו אפורים והאוויר היה מזוהם.‬
‫חיינו הפכו למרים.‬
‫שבט אמארה נהרס.‬
‫תכתוב הערות.‬
‫ערכנו איתו ניסויים על בעלי חיים שונים.‬
‫- אבל... - אבל?‬
‫...יצרנו משהו שנוגד את הטבע,‬
‫משהו מסוכן כל כך,‬
‫שלא יכולנו לשלוט בו.‬
‫יצרנו משהו שלא יכולנו לשלוט בו‬
‫בתוך המעבדה‬
‫וגם מחוץ למפעל‬
‫ובכל מקום.‬
‫בסדר. אז מה?‬
‫אביך לא הסכים להשלים עם התבוסה,‬
‫לא הצליח לשאת את האשמה.‬
‫גם אחרי שהכפר כולו נהרס ממש מול עיניי,‬
‫הייאוש מהניסיון לגרום לך ללכת שוב עיוור את האנושיות שבי.‬
‫תכניסו אותנו!‬
‫אני עדיין משלם כדי לטייח את החטאים שלי.‬
‫היי! תכסחו אותם!‬
‫גנב שודד עבודות לך!‬
‫זו הייתה תקופה נוראית.‬
‫הרעל התפשט באוויר.‬
‫זה הקן של השטן!‬
‫האלה לא מרוצה מהשטנים האלה,‬
‫לכן היא כועסת.‬
‫תראו את העשן שנפלט משם. תסתכלו עליו טוב.‬
‫נראה כמו רוח רפאים!‬
‫- אנחנו נברח מהמקום הזה. - אתם רוצים לברוח?‬
‫אתם תעזבו את האלה שלנו ותלכו? לאן?‬
‫סבלנות. האלה תציל אותנו.‬
‫מתי היא תציל אותנו? אחרי שכולם ימותו?‬
‫היי!‬
‫אתם לא הוגנים.‬
‫נולד לי ילד לאחר תהליך כפרה ארוך, אבל הילד שלי מת תוך שנה.‬
‫האלה לא הצילה את הילד שלי,‬
‫אז איך היא תציל אחרים?‬
‫אין טעם להאמין לאבן הזאת ולמשפחה שלך.‬
‫נלך לנוואמאלאי.‬
‫אתם הולכים לנוואמאלאי?‬
‫כן, שאקטיוול וקארונה שם.‬
‫נחיה שם טוב.‬
‫אנחנו הולכים.‬
‫אתם הולכים? איך אתם יכולים לנטוש את המולדת שלכם?‬
‫הגוף שלכם והאדמה שאתם חיים עליה לא שייכים לכם!‬
‫הם שייכים לאלה ולשבט אמארה שלנו!‬
‫אנחנו הולכים.‬
‫הגוף שלנו נרקב...‬
‫והחיים שלנו הרוסים.‬
‫אנחנו לא יכולים להישאר כאן דקה נוספת.‬
‫האלה שלנו היא שקובעת את גורלך!‬
‫היא רוצה עוד דם.‬
‫הכעס שלה עושה אותה רעבה,‬
‫לכן היא ממשיכה לגבות חיים נוספים.‬
‫מה לעשות כדי להפיג את כעסה?‬
‫תעיפו את המנוולים האלה!‬
‫אתה הסיבה שכל חמשת היסודות מענישים אותנו.‬
‫זה העונש של האלה על שהבאנו לעולם בוגד כמוך.‬
‫כמה שניסינו לכפר, אי אפשר היה לפייס את זעמה.‬
‫הקרקע שעליה עמד המפעל ואיפה שהמטומטמים האלה גרו,‬
‫הכול נעשה רעיל.‬
‫יחד... החלטנו להשמיד אותה.‬
‫2004 קטיאל‬
‫אוי לא.‬
‫אחי... זהירות.‬
‫כשראיתי את אותה אזהרה,‬
‫החלטתי להפסיק לעשות אחת ולתמיד‬
‫מה שאסור היה לי לעשות...‬
‫סימן מאלוהים.‬
‫אל תנעל את שער ארבע.‬
‫תשאיר אותו פתוח. החוצה!‬
‫אני צריך את הסרטונים מהמצלמה.‬
‫אל תשכח! קח אותם.‬
‫הייתי אנוכי כל כך, לא חשבתי על ההשלכות.‬
‫חשבתי שהצונמי בא להרוס...‬
‫את כל מה שיצרתי.‬
‫לא היה שם אף אחד כשנכנסנו,‬
‫חשבנו שתהיה לנו עבודה קלה ושנחזור הביתה בקרוב.‬
‫- לא קרה לך כלום? - לא, כלום.‬
‫- גיסתי, את בסדר? - אני בסדר.‬
‫- כולם בסדר? - אנחנו בסדר.‬
‫קדימה, קדימה, קדימה.‬
‫אל תיבהלו.‬
‫היי, היי, היי. חכו, חכו.‬
‫המערה מוצפת! רוצו!‬
‫כולם לרוץ.‬
‫רוצו!‬
‫כולם לרוץ. רוצו פנימה!‬
‫רוצו. רוצו.‬
‫- בואו, בואו, בואו. - מי השיטפונות נכנסים!‬
‫- בואי. - נתפסה לי הרגל.‬
‫- תיכנסו פנימה. - אחי!‬
‫סובהדרה!‬
‫אחי, אימא איננה.‬
‫אוי, אימא!‬
‫סובהדרה!‬
‫סובהדרה, שופר האלה שלנו,‬
‫החיים שלי.‬
‫היא איננה.‬
‫היא הקריבה את עצמה למעננו.‬
‫מה אתה מנסה להגיד?‬
‫אפילו אלוהים לא רוצה שאלך שוב, זה העניין?‬
‫הדברים שקרו בניסיון לגרום לך ללכת‬
‫הם מעבר לתפיסה ולמציאות האנושית.‬
‫אל תפתח את המערה הזאת,‬
‫אין שום אוצר.‬
‫מפלצות.‬
‫יש שם רק מפלצות.‬
‫איזה תירוץ נוח לכל הזמן שנעדרת כאבא.‬
‫לא, פרקאש.‬
‫זה לא העניין.‬
‫אל תשחק איתי.‬
‫היה לך כל הכסף שבעולם. מה עשית כל השנים האלה?‬
‫פשוט לא עניין אותך לרפא אותי, נכון?‬
‫כל מה שקרה שם היה לא בסדר,‬
‫לכן אני מוסר את החברה לדירקטוריון.‬
‫מה?‬
‫מה איתי?‬
‫אתה רוצה שאקבץ נדבות ברחוב?‬
‫הירושה שלך תגיע אליך.‬
‫ג'אגאן ידאג לזה.‬
‫הבית הזה, כסף, יותר ממה שאתה צריך. אפילו אנשים שיעזרו לך.‬
‫יהיה לך כל מה שאתה צריך.‬
‫אבל החברה, אקסוג'ניקס,‬
‫אתה לא צריך אותה.‬
‫היא החטא שלי.‬
‫תן לה למות איתי.‬
‫היא פשוט השטן.‬
‫אתה לא צריך אותה.‬
‫מה זאת אומרת, אבא?‬
‫שטן? מה אלה השטויות האלה?‬
‫זו הסיבה שקראת לי?‬
‫לעולם לא תחשוב עליי?‬
‫קיבלתי את ההחלטה הזו כי חשבתי על העתיד שלך.‬
‫אני לא רוצה שתקבל את אקסוג'ניקס.‬
‫היא תוביל אותך בדרך שלא תוכל לחזור ממנה.‬
‫אבל הניסויים שלך הם תקוותי האחרונה, אבא.‬
‫אם תיקח את זה ממני, מה אני אעשה?‬
‫אתה נואש, פרקאש,‬
‫זה יעיב על שיקול הדעת שלך.‬
‫אתה מכיר אותי טוב יותר משאני מכיר את עצמי.‬
‫זה העול שלי,‬
‫תן לטעויות שלי למות איתי.‬
‫כל השנים האלה, אבא...‬
‫כל השנים האלה חיכיתי לזה.‬
‫רק לשמוע את המילים האלה ממך.‬
‫עכשיו אני מבין אותך לגמרי.‬
‫כמה עשית בשבילי, רק בשבילי.‬
‫זהירות.‬
‫פרקאש, בוא.‬
‫- מצטער, אבא. - זה בסדר.‬
‫אני נואש.‬
‫פרקאש. פרקאש.‬
‫אני לא יכול להיות בכיסא גלגלים לנצח.‬
‫פרקאש! אל תעשה את זה.‬
‫אני שונא אותך, אבא.‬
‫- אני שונא אותך כל כך. - פרקאש.‬
‫איפה היית כשהייתי צריך אותך?‬
‫אני שונא אותך, אבא.‬
‫פרקאש.‬
‫אני יודע. אתה לא צריך להגיד כלום.‬
‫בפעם הראשונה בחייך, אתה יכול לעשות בשבילי משהו מול העיניים?‬
‫בבקשה.‬
‫תמות.‬
‫פשוט תמות.‬
‫זה מספיק.‬
‫תמות בשבילי.‬
‫תודה, אבא.‬
‫2004 מעבדת אקסוג'ניקס, קטיאל‬
‫היינו תקועים שם חודשים.‬
‫היינו צמאים ורעבים.‬
‫לא היו לנו אפשרויות ועשינו דברים מטורפים כדי לשרוד.‬
‫האלה שלנו הצילה אותנו,‬
‫היא לא רק הצילה אותנו,‬
‫היא אפילו הפכה את דם האמארה שלנו לחזק יותר.‬
‫הדם שלנו והאלה‬
‫הצילו את האנשים שלנו.‬
‫זה הזמן שלנו לנקום על העוול שהם גרמו.‬
‫האלה דיברה איתי,‬
‫היא אמרה שאנחנו צריכים ליצור כוח גדול.‬
‫היא אמרה שרק אז נוכל לגרש אותם מהעולם הזה.‬
‫אתם מטומטמים? מאמינים באמונות טפלות.‬
‫- אנחנו אמורים להאמין שהמתים מדברים? - כן.‬
‫בואי, בואי, אימא...‬
‫היא דיברה איתי.‬
‫בוא אל הדלת...‬
‫היא מדברת אליי.‬
‫קום, אימא קוראת לך.‬
‫אפשר לשמוע אותה.‬
‫קום. קום.‬
‫קום, יקירי.‬
‫זמננו הגיע.‬
‫למה אתה מהסס?‬
‫קום.‬
‫זוזו!‬
‫האלה, את צודקת!‬
‫אחי, עם מי אתה מדבר?‬
‫אתה לא רואה, אחי?‬
‫היא עומדת ממש כאן.‬
‫היא חזרה אלינו.‬
‫מי?‬
‫בתור האלה עצמה.‬
‫סובהדרה שלי כאן.‬
‫היא תגן עלינו.‬
‫האלה שלי. האלה שלי.‬
‫זה נכון?‬
‫האלה האם! היא הצילה אותנו!‬
‫האלה האם. לא ננטשנו!‬
‫- לא ננטשנו! - הו, האלה! הראית לנו את הדרך.‬
‫בטחנו בך ולא נטשת אותנו.‬
‫הראית לנו את הדרך, אימא, הראית את הדרך.‬
‫הו, האלה, מגינת השבט שלנו! איזו ברכה נתת לנו.‬
‫וטאיאן, בוא.‬
‫בוא. בוא.‬
‫זוזי, זוזי, זוזי.‬
‫שיט.‬
‫יש מעבר בצד המזרחי. בואו נתקדם.‬
‫תרגום כתוביות: מאיה קציר‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬