Ґотаме!
Ґотаме, прокинься!
Ґотаме.
Ґотаме, прокинься!
Ґотаме, прошу.
Прокидайся!
Уже пізно!
Прокидайся!
Ми готові. Чекаємо лише тебе.
Ґотаме!
Припини.
- Вставай! - Не сьогодні.
Ти так гарно пахнеш.
І я так кажу.
Ні. Не сьогодні.
Встань! Поводься чемно!
У цьому й біда. Я не можу бути чемним.
Чорт!
Поводься, як лікар.
Я твій чоловік! І я поганець.
Ґотаме, глянь, котра година.
Не можна відкладати. Вставай.
Ми вже спізнилися. Поїдемо завтра.
Спершу почисть зуби.
Що нового в чищенні зубів?
Мамо! Тату! Вставайте! Сьогодні поїздка!
Тому я пропонував не народжувати дітей.
Доню, невже ми не вчили тебе стукати у двері?
Справді?
Гектіку, ходи.
Я тобі покажу.
Я тебе переможу.
Це все, що ти можеш?
Я легенько, щоб твій мозок не постраждав.
О боже. Добре.
Дайте годинку поспати. Будь ласка.
- Ні! - Ні!
- Вставай! - Вставай!
- Поїздка! Вставай! - Поїздка! Вставай!
Него! Має!
Брате?
- Брате? - Так, пане.
Кару! Пітере!
Усі цілі?
Я в нормі.
Лише кілька подряпин.
Мої… окуляри…
До ранку все буде добре.
Пітере!
Здається, я зламав ногу.
Тобто?
Лікарю, поглянь.
Чекай.
Що сталося?
Я трохи натисну.
Буде боляче.
- Перевірю, чи зламана. - Потерпи.
Гей! Що ти робиш?
Нога зламана!
Боляче!
Боляче.
Потерпи трохи.
Гей. Потерпи.
Ти знаєш, що робиш? Мені боляче.
Пане Пітер, повірте мені. Я лікар. Ви забуваєте про це.
«Пане Пітер»? Як ввічливо.
Замовкни, п'янице.
Не схоже, що нога зламана. Не тисніть на неї.
У моїй аптечці були знеболювальні. Вона зникла з машиною.
Дай мені ту сумку.
Лікарю...
ось моє знеболювальне.
Досить! Гей!
Гей, перестань. П'яниця!
Пане Пітер, ви сильний чоловік.
Сильний чоловік? Пан Пітер?
Нарешті він зрозумів мої можливості.
Кару, тримай мене за руку.
Чекай.
- Помалу. - Обережно.
Обережно.
Акуратно.
На щастя, з нами лікар.
Ви всі в такому стані через мене.
Забудь про це.
Що було першим — яйце чи курка?
Це лише стара нудна теорія.
Ми її поховали. Не треба думати про це зараз.
Ці корені!
Ці корені врятували нас.
Яка глибока яма!
Синку…
Ходімо.
Обережно!
Де ми?
Це наша стара копальня.
Копальня?
Так, ми колись тут працювали.
Тут нічого копати.
Але це була наша копальня.
Зараз вона закинута.
Вона перетворилася на печеру.
А це?
Що це?
Гей, Кару!
Ти сказав, це копальня. Чому ж тут зламані машини?
Ми не перші опинилися тут у пастці.
Це моєї доньки!
О, мати, прийди до наших дверей
Наріжний камінь, де сходяться три дороги Ті ікла, що виїдають мізки
Ті очі, що мов смертоносні списи Підкажи, як осушити наші сльози
О, мати, прийди до наших дверей
СЕЛИЩЕ
Пане! Це заколка моєї доньки!
Має! Него!
Него!
- Не гукай. - Брате! Стій.
Гей! Не біжи!
Має!
Що ти шукаєш?
Що таке?
Гей!
- Має! - Гей! Брате. Гей!
Стій!
Него!
- Має! - Гей, брате!
Него! Має!
Вони десь тут!
Де їх шукати? Куди йти?
Боже!
Це я в усьому винен.
Я не мав залишати їх самих.
Я не мав їх залишати.
Вона просто дитина.
Їй було страшно.
Якщо з ними щось станеться...
Де їх знайти?
Брате. Не плач.
- Вставай. - Вставай.
Вставай.
Слухай. Ти знаєш, що вони десь тут.
Не здавайся.
Я впевнений.
Ми врятуємо твою сім'ю.
Брате, ми поряд. Ми не повинні втрачати надію.
Брате.
Це пісня виклику!
О, мати, прийди до наших дверей
Прийди захистити нас…
Я це знаю. Це наша богиня.
О, мати, прийди до наших дверей
Прийди захистити нас
Прийди, щоб втамувати тугу
Щоби прогнати темряву
Прийди, щоб захистити життя
Ми віримо в тебе, прийди
Прийди, прийди, мати
Ми вижили разом зі світом
Благослови нас за нашу любов
Ми прокинулися закуті
Прийди до нас із браслетами
Щоб зняти наше прокляття
Твій син просить свою матір
Прийди, прийди, мати
Мати, прийди, прийди
Прийди, прийди, мати
Мати, прийди, прийди
Наріжний камінь, де сходяться три дороги
Ті ікла, що виїдають мізки
Ті очі, що мов смертоносні списи
Підкажи, як осушити наші сльози
О, мати, прийди до наших дверей
Прийди захистити нас Прийди, щоб втамувати тугу
Прийди, щоб прогнати темряву
Щоб захистити життя
Ми віримо в тебе, прийди
Прийди, прийди, мати
Прийди, прийди, мати…
Брате!
Ходи, зраднику!
Батько!
Допоможи! Прошу!
Мамо!
Має?
Облиш її.
Має.
Не плач. Інакше він прийде.
Має.
Ось, візьми цю ляльку.
Не бійся.
Я хочу води.
Думаю, ми біля фабрики. Це останній шанс.
Ходімо. Вертаймося.
У них пістолети й ножі.
А в тебе лише пінцет. Що ти з ним зробиш?
Тож стулися!
Ходімо.
Батьку. Батьку!
Батьку!
Ви, йолопи, прийшли померти!
Ти не впізнаєш мене?
Я Сакті.
Сакті.
Гей, Сакті.
Ця істота — не твій батько.
Поглянь на його лице, очі! Він дуже небезпечний!
Це чудовисько.
Батьку, що з тобою сталося?
Що відбувається?
Сакті, це не твій батько.
Він схожий на істот, яких ми бачили. Стріляй!
Стріляй!
Гей. Чекайте. Не стріляйте.
Імовірно, він знає, де моя сім'я.
Відійди.
Запах крові видав тебе.
Батьку, ти не мертвий?
Ми думали, ти загинув під час цунамі.
Як це можливо?
Наша Мати. Вона захищає своїх.
Як-от цей бруд.
Наша богиня не ділить на касти. Старий ти дурень!
Стріляй! На що ти дивишся? Стріляй.
Гей! Стріляй. Чому ти вагаєшся?
Батьку, відпусти його.
- Пане, стріляйте. - Пусти його.
Пане, стріляйте.
Гей! Чому ти вагаєшся?
Гей, пусти!
Облиш його.
Слухай, Кару. Подивися, як нам вибратися.
Гей, Сакті. Твій батько розплющує очі.
Гей. Глянь на мене.
Ти в нормі?
Вона жива.
Де його сім'я?
Ти говоритимеш чи тобі очі виколоти?
Де вони?
Що ти зробив?
Де вони?
Тепер вони стали моєю сім'єю. Забудь про них.
Гей.
Я…
- Брате! - Ворушися!
Кажи! Де моя дружина й донька?
Кажи негайно!
Батьку, що мені тепер робити? Скажи.
Я зроблю, як ти скажеш.
Ти?
Я не вважаю тебе сином.
Я мав убити тебе, коли ти народився.
Мій син.
Моя кров.
Благословення богині...
Він прийде.
Годі. Припини теревенити. Час тебе побити.
Пітере, тримай міцно. Побачимо, як боляче може бути мерцю.
Кажи.
Кажи, мрець. Кажи!
Дурень! Де ти їх тримаєш?
Де вони? Скажи нам правду.
Кажи!
Кажи, бовдуре. Де вони?
Кажи!
Богиня послала твою дружину й дитину до нас.
Її гнів на мене вщух.
Вона пробачила й прийняла нас.
Що ти кажеш? Це маячня!
Йолопе! Що ти з ними зробив?
Кажи! Ти скажеш чи ні?
- Кажи! - Кажи!
Ти нам скажеш чи ні?
Наша армія йде…
Наша армія йде.
Їхній час вийшов.
Годі сміятися, дурню.
Гей, мої бенгальські коти! Хапайте їх!
Гей, Пітере!
Стережися!
Хапайте їх!
Батьку, та дитина хоче води.
Я ж казав тобі не залишати їх!
Якого біса ти тут робиш?
Зникни!
Гей. Це моя аптечка. Де моя сім'я?
Кажи! Де ти їх тримаєш?
Ти лікар, так?
То дай щось від болю, якого ти завдав мені.
На що дивишся?
Дай йому.
Я дав тобі ліки, тож кажи.
Де вони?
Візьми її і згодуй нашому клану.
Вона зіпсована.
Гей!
Облиште її.
Хто ви такі? Що вам потрібно?
Батьку, чому ти поводишся, як чудовисько?
Відпусти її, батьку.
Так. Я чудовисько.
Між вашими питаннями є зв'язок.
Я відповім.
Коли ви пішли з тієї безплідної землі,
бачили б ви, скільки нам за неї заплатила компанія.
Але ми не знали, що разом із землею
вони знищать і нас.
СІНГАПУР НА ТРИ ТИЖНІ РАНІШЕ
Лантаніт? Каттіял?
Ти фільмів надивився?
Ти геть здурів?
Пракаше, я тебе добре знаю.
Я знаю, що коли помру,
ти відкопаєш усе, що я глибоко ховав всі ці роки,
тому важливо, щоб ти знав, чому цього не слід робити.
У Каттіялі, під маскою фармацевтичної компанії,
я заснував підземну лабораторію,
щоб експериментувати з лантанітом.
1996 РІК ЛАБОРАТОРІЯ «ЕКСОДЖЕНІКС», КАТТІЯЛ
- Джаґане. - Пане?
Ми багато разів пробували, але не вийшло.
Та цього разу ми мусимо досягнути успіху заради Пракаша.
Ти, іди зі мною.
Почнімо.
Давай.
Я роками там замикався.
Одна сироватка!
Лише щоб відкрити сироватку, яка тебе вилікує.
Але ми постійно зазнавали невдач.
Ми з тріском провалилися.
Із часом їхні гроші втратили цінність.
Усе потроху почало погіршуватися.
На виснаженій землі насіння стало попелом, а ґрунт — неродючим.
Висохло молоко і в матерів, і в корів.
Жінки стали безплідними. Усі діти народжувалися мертвими.
Навіть горобці в тому селі не несли яєць.
Небо посіріло, а повітря забруднилося.
Життя стали гіркими.
Клан Амара було знищено.
Зроби нотатки.
Ми експериментували на різних тваринах.
- Але... - Але?
...ми творили щось неприродне,
щось настільки небезпечне,
що ми не могли контролювати.
Ми створили те, що не могли контролювати
ні в лабораторії,
ні поза фабрикою.
Ніде.
Гаразд! То й що?
Твій батько не зміг прийняти поразки,
не зміг прийняти вини.
Навіть після того, як на моїх очах було знищено все село,
відчайдушне бажання вилікувати тебе засліпило в мені людяність.
Впустіть нас!
Я досі прикриваю свої гріхи, виплачуючи гроші.
Гей! Побийте їх!
КРАДІЙ РОБОТИ ЗАБИРАЙСЯ!
То були погані часи.
Отрута поширювалася в повітрі.
То гніздо сатани!
Богиня незадоволена цими чортами.
Тому вона злиться.
Погляньте, який звідти йде дим. Дивіться уважно.
Це схоже на привида!
- Треба тікати звідси. - Хочеш утекти?
Покинеш нашу богиню й утечеш? Куди?
Терпіння. Богиня нас врятує.
Коли вона нас врятує? Коли всі помруть?
Гей!
Ти несправедливий.
У мене після довгої спокути народилася дитина, але померла через рік.
Богиня її не врятувала.
То як вона врятує інших?
Немає сенсу вірити цьому каменю і твоїй сім'ї.
Ми йдемо в Навамалаї.
Хочете піти в Навамалаї?
Так, там Сактівел і Каруна.
Ми там добре житимемо.
Ми йдемо.
Ідете? Як ви можете покинути рідну землю?
Ваші тіла й земля, на якій ви живете, не належать вам.
Вони належать богині й клану Амара!
Ми йдемо.
Наші тіла розкладаються…
а життя зруйновані.
Ми не можемо більше тут залишатися.
Вашу долю вирішує наша богиня!
Вона просить більше крові.
Через гнів вона голодна.
Тому й забирає життя.
Як нам вгамувати її гнів?
Проженіть тих покидьків!
Ти причина того, що нас карають п'ять стихій.
Богиня покарала нас за народження такого зрадника.
Хай як ми намагалися загладити вину, її гнів не вщухав.
Земля, де була фабрика й жили ті придурки...
Усе стало отруйним.
Усі разом... ми вирішили все змінити.
2004 РІК КАТТІЯЛ
О ні.
Брате... обережно.
Коли я побачив те попередження,
зрозумів, що треба припинити
робити те, чого не слід було…
Знак від Бога.
Не замикай 4-ті ворота.
Залиши відчиненими. Ідіть!
Потрібен запис із камери.
Не забудь. Візьми його.
Я був таким егоїстом. Не думав про наслідки.
Я думав, цунамі знищить...
усе, що я створив.
Коли ми зайшли, нікого не було.
Ми думали, усе буде просто й ми скоро повернемося додому.
- З тобою нічого не сталося? - Ні.
- Невістко, як ти? - Усе гаразд.
- Усі цілі? - Ми в порядку.
То ходімо.
Не панікуйте.
Гей. Чекайте.
Печеру затоплює. Біжіть!
Усі біжіть.
Біжіть.
Усі біжіть всередину.
Біжіть.
- Ходіть. - Вода затоплює!
- Ходи. - Нога застрягла.
- Іди всередину. - Брате!
Субадро!
Брате, ми втратили матір.
О, мати!
Субадро!
Субадра, голос нашої богині,
моє життя.
Її немає.
Вона пожертвувала собою для нас.
Що ти хочеш сказати?
Навіть Бог не хоче, щоб я ходив. Так?
Те, що сталося, щоб поставити тебе на ноги,
за межами людського сприйняття й реальності.
Не відкривай ту печеру.
Там немає скарбу.
Там чудовиська.
Там живуть лише чудовиська.
Яке зручне виправдання для батька, відсутнього стільки часу.
Ні, Пракаше.
Річ не в цьому.
Не жартуй зі мною.
У тебе були всі гроші світу. Що ти робив усі ці роки?
Тобі було наплювати на моє лікування, правда ж?
Усе, що там сталося, було неправильно.
Тому я передаю компанію раді правління.
Що?
А як же я?
Хочеш, щоб я жебракував?
Ти отримаєш свій спадок.
Джаґан про це подбає.
Цей будинок, гроші — більше, ніж треба. Навіть людей, які тобі допоможуть.
Ти матимеш усе, що тобі потрібно.
Але компанія, «Ексодженікс»...
Тобі це не потрібно.
Це мій гріх!
Нехай він помре зі мною.
Це справжній диявол.
Тобі це не потрібно.
Про що ти, тату?
Диявол? Що за дурниці?
Ти тому мене покликав?
Ніколи не думатимеш про мене?
Я прийняв це рішення, бо думаю про твоє майбутнє.
Я не хочу, щоб ти мав «Ексодженікс».
Це приведе тебе на шлях, з якого неможливо повернутися.
Але твої експерименти — моя остання надія.
Якщо ти забереш це в мене, що я робитиму?
Ти у відчаї, Пракаше.
Це затьмарить здоровий глузд.
Ти знаєш мене краще, ніж я сам себе.
Це мій тягар.
Дай моїм помилкам померти зі мною.
Усі ці роки, тату...
Я чекав стільки років.
Лише щоб почути це від тебе.
Тепер я цілком тебе розумію.
Ти стільки для мене зробив. Лише для мене.
Обережно.
Пракаше, давай.
- Вибач, батьку. - Нічого.
Я у відчаї.
Пракаше.
Я не можу вічно сидіти у візку.
Пракаше! Не роби цього.
Я ненавиджу тебе, батьку.
- Я так тебе ненавиджу. - Пракаше.
Де ти був, коли я тебе потребував?
Я ненавиджу тебе.
Пракаше.
Я знаю. Не треба нічого казати.
Ти можеш зробити щось для мене на моїх очах уперше в житті?
Прошу.
Помри.
Просто помри.
Цього достатньо.
Помри для мене.
Дякую, тату.
2004 РІК ЛАБОРАТОРІЯ «ЕКСОДЖЕНІКС», КАТТІЯЛ
Ми застрягли там на місяці.
Ми були спраглі й голодні.
Ми не мали виходу і вдалися до божевільних речей, щоб вижити.
Нас врятувала наша богиня.
Вона не лише врятувала нас,
але й зробила кров Амар сильнішою!
Наша кров і богиня
врятували наших людей.
Час нам помститися за несправедливість, якої вони завдали.
Богиня говорила зі мною.
Вона сказала, що ми маємо створити велику силу.
Лише тоді ми проженемо їх із цього світу.
Ти дурний? Віриш у забобони.
- Ми маємо повірити в розмову з мертвою? - Так.
Прийди, мати…
Вона говорила зі мною.
До наших дверей…
Вона говорить.
Встаньте, мати промовляє.
Ви можете її чути.
Вставай.
Вставай, мій любий.
Наш час настав.
Чому ти вагаєшся?
Вставай.
Відійдіть!
Богине, твоя правда!
Брате, з ким ти розмовляєш?
Хіба не бачиш, брате?
Вона стоїть просто тут.
Вона повернулася до нас.
Хто?
Як сама богиня.
Моя Субадра тут.
Вона захистить нас!
Моя богиня.
Це правда?
Богиня-мати! Вона врятувала нас!
Богиня-мати. Вона не покинула нас!
- Вона не покинула нас! - Богине! Ти показала нам шлях!
Ми вірили тобі, і ти не покинула нас.
Ти показала нам шлях, мати, ти показала шлях.
О, богине, захиснице нашого клану! Ти дала нам велике благословення!
Веттаяне! Ходи!
Ходи!
Відійди!
Чорт.
На східному боці є вхід. Ходімо.
Переклад субтитрів: Яна Філоненко
Творчий керівник: Юрій Лаховський