VED NØDSSITUASJONER
Du hørte ryktene om det han gjorde, ikke sant?
Tilbake i Omaha? Han burde vært i fengsel.
-Hei, Silas! -Hei, Iris.
Søsteren min arrangerer en stor merkedagsfest hvert år.
I morgen kveld klokken 22.00, lagerrom C12. Du bør komme.
Du er ny, jeg ser deg aldri ute.
Kom.
Ok.
Du, det er greit.
-Hei. Hallo, hei. -Hei.
Studentrådsleder. Jeg hentet banneret fra studentrådet.
Tusen takk, nestleder. Er du klar til å ta imot noen folk?
Vi skal ta dem imot på en jævlig god måte.
Hei, Iris.
Å. Tror du vi vil trenge dem?
Vi vil neppe trenge dem, men vi bør ha dem.
Vi skal være bak barrieren, men man vet aldri...
Prøver du å skremme henne, eller?
-Det ville jeg neppe ha klart. -Nei.
-Det er kult av deg å gjøre dette. -Jeg ønsker bare å bidra.
La oss dra, alle sammen.
La oss åpne portene!
Pokker!
La oss bare vente her til de kommer.
KARI BENNETT 1970-NHF
Pokker! Ha det bra, mamma.
Ok.
Jeg har jobbet med dette i hele natt.
Pokker. Vent litt.
BORGERREPUBLIKKEN SUGER RÆV
Nei. Jeg vet ikke hva som har skjedd.
Var studentrådets kontor låst?
Nei.
Søsteren min har skjedd. Jeg kan fikse det.
Oberstløytnant Elizabeth Kublek fra Borgerrepublikkens hær.
Felix Carlucci, sikkerhetsstyrke- offiser for Omahas campuskoloni.
Folk kaller meg Huck. Lang historie.
Så, er bare BRH her?
Vi snakket om å ta med oss statstjenestemenn,
men generalmajor Beale ville ikke sende sivilister,
og vi kunne bare avse ett helikopter til reisen.
Så jeg er den eneste representanten fra Borgerrepublikken dere får.
Men monumentsdagen deres er kjempefin,
og jeg er beæret over...
...å få feire den med dere.
Du er sikkert sliten. Det har nok vært en lang reise.
Fra hvor enn du kommer fra.
Det har det vært.
Slapp av, vi tar oss av dem.
Helikopteret må gjøre et stopp til før det reiser tilbake.
Vi avfyrer forstyrrelsesladninger for å spre lyden.
Vi tiltrekker oss ikke flere.
Vi er ganske flinke til dette, hvor enn vi er fra.
BORGERREPUBLIKKEN OSS
Borgerrepublikken oss!
Vi er like. Portland, Omaha, Borgerrepublikken.
Det er det Trippelalliansen handler om.
Vi er alle sammen om dette. Stemmer ikke det?
Det stemmer.
SIKKERHETSSTYRKEN
Hei.
Du heter Silas, ikke sant?
Ja.
Så du at jeg snek meg ut av den bussen?
Ja.
Kan du la være å fortelle søsteren min at du så meg, du vet...
...være blindpassasjer?
-Ja. -Flott.
Du, jeg skal ha en merkedagsfest i morgen kveld
på oppbevaringsrom C12 klokken ti.
Kom dit.
Takk for praten, Silas.
Hei.
Supert, du har laget middag til meg.
-Du er min helt. -Åh.
-Jobber du med talen din? -Jepp.
Går det bra med deg?
Selvsagt. Veldig.
Spis.
RÆV
-Så det går ikke bra med deg. -Jo da.
Veldig bra. Men dette er kjipt gjort, Hope.
-Borgerrepublikken... -Den hemmelige Borgerrepublikken?
Vi vet ikke hvor de er eller hva de gjør.
Du hadde ikke noe imot dem før pappa dro.
Men det har jeg nå, for de sendte oss en soldat,
og vi sendte dem pappa.
Ja. Pappa er hos dem. Han deler kunnskapen sin,
så enda et sted kan jobbe med å lage en slags kur.
-Hvilket betyr at stuntet ditt... -Var råfestlig.
Ja, jeg sluttet å rulle den ut så fort vi kom til "suger".
Vent, "suger" eller "ræv"?
Å ja. "Ræv". Vi stoppet ved "ræv".
Har du forgiftet maten min?
Ja visst.
Signer kortet til Felix.
-Du vet han hater meg, ikke sant? -Felix hater deg ikke.
Jo, det gjør han.
Da har du enda en grunn til å signere det.
For pappa.
Det er veldig fint.
Kan du ikke bare tegne og male,
og droppe alle forelesningene og det frivillige arbeidet?
Det vil ikke sette en stopper for gjenopplivet nekrotisk materiale.
Har du sjekket skapet i dag?
Ingenting.
Igjen.
Jeg ba ham la være å dra.
Nei, jeg skrek det til ham. Så bare blås i det.
Jeg gjorde det jeg kunne.
I morgen blir det fest før minnesmarkeringen.
Du skal komme til festen min. Du slipper ikke unna.
Kanskje... Det er en liten mulighet for at denne talen dreper meg først.
Nei, glem den. Du skal komme.
Glis, jenta mi.
I morgen kveld skal vi feste vilt.
Representanter fra vår hjemby Omaha,
alliansebyene Portland og Borgerrepublikken,
innbyggere, lærere og studenter.
Vi sier at dagen kalles monumentsdagen
fordi vi alle er monumenter over fortiden.
Vi overlevde, og resten gjorde det ikke.
Vi kom oss i sikkerhet, og resten gjorde det ikke.
Vi lever. Vi lever for de som ikke klarte seg.
Jeg lever for moren min, som døde den natten for ti år siden i dag,
i likhet med så mange andre.
Og jeg lever for faren min,
som er langt unna og gjør viktig arbeid som en dag vil gagne oss alle.
MONUMENTSDAG-FEIRING
I MORGEN CAMPUSKOLONIEN
Ti år har gått nå.
Ti år.
Jeg var et lite barn. Jeg husker knapt Natten da himmelen falt,
langt mindre hvordan verden var før.
Vi lever fortsatt bak murer, og de døde hersker fortsatt over verden.
INGEN BESKJEDER
Jeg tror, med tanke på alt som forsvant,
med tanke på alt vi mistet, med tanke på alle vi mistet,
at noen tror det kan skje igjen.
Noen tror at det vi har, ikke kan vare.
Noen klarer ikke å tro.
JEG ER GLAD I DERE, JENTER.
JEG REKKER IKKE MONUMENTSDAGEN.
Å SENDE MELDINGER ER RISIKABELT, MEN JEG VIL SI AT JEG HAR DET BRA.
HUSK: DETTE ER STØRRE ENN OSS.
JEG ER STOLT AV Å GJØRE VIKTIG ARBEID OG HÅPER DERE KAN VÆRE DET OGSÅ.
Men jeg har tro på hjemmet vårt, hjembyen vår,
vår allianse med Portland og Borgerrepublikken
og det som ligger foran oss.
Vi er monumenter over fortiden,
men alle som er til stede, er fremtiden.
Vi er fremtiden.
Det er jeg sikker på.
God festdag, folkens.
Håper dere har skrevet i journalene deres.
I dag, på festdagen, feirer vi livet.
I morgen, på monumentsdagen,
minnes vi det vi har mistet,
de vi har mistet,
hvordan vi kom oss hit og hvem som fikk oss hit,
for det fikk en høy pris for nesten alle av oss.
Men vi bør være det monumentet vi ønsker å være,
uavhengig av fortiden.
Det er det dere bør skrive om.
19. AUGUST 14:17
Hva slags monument skal du være, Elton?
Jeg ønsker å være komplett, oppmerksom og snill.
Jeg ønsker å aldri bli redd igjen, men det blir jeg sannsynligvis.
Jeg vil også se hvordan denne verdenen er nå,
noe foreldrene mine brukte livet sitt på å prøve å gjøre.
Jeg håper også at jeg skal bli mye, mye høyere.
Vil du rage høyt som Washingtonmonumentet? Ok.
Vil du sitte, være bekvem og selvsikker
som Lincolnmonumentet? Greit.
Tenk på det. Skriv det ned.
SVIN RAIDET HOPES HJEMMEBRENT-LAB NÅ LIGGER HUN JÆVLIG TYNT AN
Hva så?
Jeg brygget litt ulovlig alkohol.
Dette er nok for en hel livstid, Hope.
Og jeg som trodde du endelig hadde begynt å ta deg sammen
nå som faren din er borte, men nei.
Du. Du har fortsatt ikke hørt noe fra ham, har du vel?
Flere måneder har gått.
La meg spørre deg om noe.
Hvorfor gjør du det du gjør når du har det du har?
Hva gjør du her, Felix?
Hva jeg gjør her...
Vel, faren din ga meg et liv.
Du vet, noe jeg kan være takknemlig for.
Selv om det innebærer at jeg må prøve å hindre deg i å gjøre slikt piss.
Iris. Enda godt. Dette er seriøst brudd på rettighetene mine.
Felix, hun trenger ikke å være der inne.
Ja. Vel, hun må overlates til et familiemedlem
i påvente av et rettsmøte med CKR. Sånn er reglene.
-Ja... -Å, du er et familiemedlem.
Pappa ga deg formynderskap i hans fravær.
Å ja...
Hvordan kunne jeg glemme noe sånt?
Det er nesten som om jeg ville at du skulle...
...tenke over hva du har gjort.
Felix er tidenes verste formynder. Hva tenkte pappa egentlig på?
Jeg så i skapet. Fortsatt ingenting.
Pappa ville ha sagt:
"Man må være dyktig i kjemi for å kunne lage så mye alkohol."
La oss komme oss vekk herfra.
Hope og Iris Bennett, ikke sant?
-Oberstløytnant. -Kall meg Elizabeth.
Du vet hvem vi er?
Selvsagt. Jeg gjenkjente deg tidligere,
jeg ville bare ikke si noe foran alle sammen.
Jeg vil takke dere begge
for det dere har ofret på vegne av Borgerrepublikken.
Det kan ikke være lett å være borte fra faren sin i så mange måneder.
Men som dere sikkert vet,
er denne første utvekslingen av vitenskap kritisk for Alliansen,
for planetens fremtid.
Men jeg kan se at du vet det.
Jeg gjør det.
Og jeg hører at du er interessert i
biokjemi og immunologi.
Du tar etter faren din. Jeg bør takke deg for det også.
Jeg må gjøre det.
Og du?
En fra sikkerhetsstyrken deres har informert meg.
Det hørtes ut som du hadde litt av et destilleri.
Det er også imponerende.
-Hvordan klarte du å... -Vet du hva?
Du kan gi deg. Jeg trenger ikke å høre på dette pisset.
Ellers takk.
-Jeg er lei for det, oberstløytnant. -Det går bra.
-Jeg er ikke det. -Beklager.
Hope. Hope, hva i helvete?
-Du stoler heller ikke på dem. -Hei.
-Det vet jeg at du ikke gjør. -Jo. Hva får deg til å...
Fordi du har hatt mareritt helt siden pappa dro.
Handler de om pappa?
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Nemlig. Fordi vi ikke snakker om slikt.
Ikke hva som foregikk, ikke hva som foregår...
Den hurpa vil oppsøke meg,
og jeg må høre på hva hun sier? Aldri i livet.
Hun er noe av grunnen til at vi aldri kommer til å få se pappa igjen.
Og innerst inne vet du det.
Jeg må dra.
SIKK3RHETEN M1N ST4R P4 SPILL
-Hei, dr. K. -Hallo, Iris! Kom inn.
Disse dørene skal bare være vanskelig å åpne så fort man er død,
men jeg liker at de anser meg for å være litt farlig.
Vel, du kjeder folk i hjel regelmessig, så...
Frekkas. Kom deg inn her. Kom inn, takk.
Slå deg ned.
Det er det samme som før. Jeg ser meg selv snuble rundt død.
Jeg våkner og begynner å tenke på...
...alle tingene jeg må gjøre.
Så jeg står opp og gjør dem.
Hvordan er teen?
Den er god.
Jeg kommer bare hit på grunn av teen.
Du kommer hit fordi du stadig prøver å lege traumet ditt
i løpet av 15 minutter eller mindre. Hvordan går den prosessen?
Du har fortsatt ikke snakket med henne om det, hva?
Å ha en åpenhjertig samtale med søsteren din om det som skjedde,
om hva du føler om det som skjedde, vil hjelpe.
Dette er den første monumentsdagen vi er alene
nå som pappa er borte. Det er bare oss, og akkurat nå vil jeg ikke...
Ja, nemlig, men du ønsker å bli kvitt disse drømmene
slik at du får sove, så du kan få mer gjort.
Ja. Jeg har mye å gjøre.
Jeg er ikke her for å øke produktiviteten din,
jeg er her for å hjelpe deg med å bli ditt beste jeg.
Det er jo ikke slik at vi aldri har snakket om det.
-Snakket om hva da? -Å, det vet du.
-Det vet du! -Lat som jeg ikke gjør det.
Det var kaos den natten.
Vi prøvde å komme oss til campusen, i sikkerhet.
Det var en kvinne der. Hun var gravid.
-Kan dere hjelpe meg? -Bli der.
Vi ville hjelpe henne, men vi kunne ikke.
Vi mistet henne fordi himmelen falt.
Og moren vår døde.
På grunn av...
Ikke på grunn av flystyrten. Fortell meg hvorfor.
Det var tomminger.
Det var senere den natten.
Det skjedde rett foran Hope.
Hun så det skje. Hun var helt alene, og jeg burde ha vært der...
Iris.
Det som skjedde den natten, grunnen til at du ikke var hos henne,
har definert den du er i dag.
Kom igjen, la oss dra.
Jeg var redd. Jeg bare stivnet.
Jeg og faren min kom bort fra mamma og Hope.
Og det var siste gang jeg så moren min.
Du føler at du ikke gjorde nok da,
så nå må du gjøre alt for alle.
Jeg skaper en bedre fremtid.
Iris, jeg tror du drømmer at du er død fordi du forsømmer deg selv.
Du dater ikke, du fokuserer ikke på kunsten din...
-Jeg har ikke tid til det. -Akkurat!
Hodet ditt sitter så langt opp i ræva på fremtiden
at du har forlatt nåtiden helt.
Det er 9671 personer her.
Det er altfor mange å leve for.
Jeg har tenkt mye på slutten i det siste, av åpenbare grunner.
Livene våre er mer kostbare enn noensinne.
Du vil ikke ende opp som meg
og innse at du ikke har brukt årene på deg selv.
Vel...
-Hvordan lever jeg for meg selv? -Snakk med søsteren din.
Gi slipp på alt du har båret på for hennes skyld.
Det er alt jeg har å by på.
Bortsett fra å si at det er ditt liv.
Bare du kan finne ut hvordan du skal gi det mening.
Den har hjelm, slå den tilbake.
All den alkoholen. Trodde du virkelig at du skulle slippe unna med det?
Jeg klarte det nesten.
Jeg burde ha kjent en kul person i sikkerhetsstyrken
som kunne ha advart meg.
Selv om jeg kunne ha gjort det, fortjener du straff.
Hvorfor snakker du aldri om livet ditt i byen?
Jeg bodde ikke lenge der. Jeg trives bedre her.
-Det er helt sykt. -Hvorfor det?
Fordi byen er ti ganger større og kulere enn dette stedet.
Det er over 150 kilometer med dritt mellom oss og dem.
Du vet det, ikke sant?
-Hvis du har vurdert... -Jeg vurderer å dra.
På en eller annen måte.
Alt vil være borte når jeg er gammel nok
til å få bestemme at jeg skal dra dit.
Vi kommer til å være borte.
Alle er så gira på å gjenoppbygge ting,
men det er helt meningsløst.
Du tror virkelig at verden skal gå under.
Jeg vet den vil det.
Det handler ikke engang om tommingene.
Altså, det gjør det, men...
Det handler om menneskene.
Mennesker er jævlige.
Folk blir til zombier.
Oddsen tilsier det.
Rett og slett.
Det er ikke "Sånn er det bare".
Jeg tror det snarere er hva vi gjør det til.
Og med det sagt så stikker jeg.
Gå ned i en lav hestestilling, alle sammen. Klare?
Gjenta etter meg og slå fremover.
Vi styrer skjebnen vår!
Hvordan former vi skjebnen vår?
Hope! Vi må dra. Ok? Det er den eneste veien ut.
-Helse! -Helse!
-Vennskap! -Vennskap!
Ærlighet!
-Integritet! -Integritet!
Følg med!
Bukk.
SIKK3RHETEN M1N ST4R P4 SPILL
Iris?
-Hei! -Jeg mente ikke å... Vi var bare...
Vi var på vaktmesterens kontor og så deg gå forbi.
Og, øh... Elton fant en stekeovn for barn.
-Vi har laget en kake. -Å, tusen takk, men...
Hei, Iris.
Hei, gutter.
Du holder skapet åpent. Med klassekameratene våre til stede.
Når kom...
Jeg mener...
Det... Det må ha kommet tidligere i dag.
Sikkerheten hans står på spill?
-Sender faren deres meldinger? -Dere kan ikke si noe om det.
-Det skal vi ikke. -Hvordan vet vi det sikkert?
Jeg sniker meg ut.
-Ut... dit? -Regelmessig.
Det var slik jeg fant stekeovnen.
Derfor har jeg på denne dressen. En TuffyStitch.
"Barn kan ikke ødelegge dem."
Slitesterke klær fra 90-tallet. Bitesikre.
Det har jeg lært av kontrollerte forsøk.
Uansett, jeg drar ut dit for å lete etter noe jeg har mistet.
Og jeg vil se hvordan verdenen vår endrer seg.
Nå har dere min hemmelighet, og jeg har deres.
Jeg skal ikke sladre.
Den meldingen kan bety mange ting,
den kan bety ingenting. BR har vært veldig åpne...
Det var flere helikoptre.
Elizabeth sa de bare kunne avse ett, men det var fem stykker.
Noen av dem hadde fraktkonteinere.
Du var der ute?
-Hvorfor lot du være... -Hvem bryr seg?
BRH er slemme, og faren vår er i trøbbel.
Og bare én person kan hjelpe oss med å hjelpe ham.
Takk for hjelpen med å merke tommingene.
Jeg liker meg her ute.
Og hvis det å male tomminger
hjelper dr. Bavolar med å studere migrasjonsmønstrene deres,
så gjør jeg det gladelig.
-Det er viktig arbeid. -Ja. Det er derfor jeg gjør det.
Ja. Det er én av grunnene.
Du koser deg med det uglamorøse
fordi du fortsatt prøver å vise hva du er god for.
Jøye meg. Jeg koser meg...
Etter det foreldrene dine gjorde mot deg? Ja, jeg tror det.
-Ja. -Ja vel!
Du er den eneste her som ikke innser at du er helt topp.
Will syntes virkelig det.
Og han gjør det nok ennå. Jeg ser at du har på deg jakka hans.
Han la den igjen hjemme hos meg før han dro ut,
så jeg måtte jo gripe muligheten.
Du savner ham.
Jeg mener, han er gudene vet hvor
og beskytter jentenes far...
-Jeg mener, hva... -Du savner ham. Du kan si det.
Ja, det gjør jeg.
Jeg gjør faktisk det, ok?
-Felix. -Hva?
Foreldrene dine ga deg en dårlig hånd.
Jeg vil bare at du skal være lykkelig.
Du fortjener det. Det er alt jeg prøver å si.
Så gratulerer med dagen, tøs!
Felix, hører du meg?
Ja, Izzy. Dette er Felix.
Hope Bennett er her og ser etter deg. Hun sier det haster.
Vitenskapsutvekslingen med BR handler om å skape tillit.
Dette er første gang de har sluppet noen innenfor grensene sine,
hvor enn grensene deres er.
Han bryter rundt ti av Firehjørnersavtalens forskrifter
bare ved å sende oss disse meldingene.
Men vi visste det før han dro. Vi snakket om det.
Hva så?
Han kan være i fare, Felix.
Vi må si det til noen eller få noen til å besøke ham.
Han ba oss tie om disse meldingene,
for vi vet ikke hva Borgerrepublikken ville gjort hvis de oppdaget det.
Han er en stor idiot.
Han er trolig verdens smarteste person.
Han ba oss tie for å holde dere trygge. Ok?
Jeg lovte ham å holde dere trygge.
Vi vet ikke om han er i trøbbel,
og i så fall må vi sette vår lit til sikkerhetsteamet hans.
Typen din.
Will er sikkerhetsteamets sjef fordi han kan ta vare på seg selv.
Han kan kjempe seg ut av hva som helst hvis han må.
Jeg er lei for det, men vi har ikke noe annet valg.
Hope. Hope, kom igjen. Kan du snakke med meg?
Hope, stopp!
"Sikkerheten min står på spill." Det var meldingen.
Det er mulig, men det er både bokstaver og tall.
-Det kan være radiostøy. -Hvorfor ser du det ikke?
De er slemme folk, Iris, og de har faren vår.
Snakker dere om oss?
Borgerrepublikken?
En av alliansepartnerne deres?
På hvilken måte er vi slemme?
Kom igjen, si det.
Dere slipper ingen inn eller ut.
Dere lar ikke folk snakke med folket deres,
eller omvendt.
Dere forteller ingen hvor dere er, og dere har faren vår.
Jeg har en datter.
Hun er litt eldre enn dere to. Hun er soldat i BRH.
Hun er mye borte fra meg,
og det gjør meg noen ganger redd.
Men så husker jeg at hun hjelper til med å beskytte Borgerrepublikken,
hun hjelper oss med Trippelalliansen.
Hun tar den sjansen
for å hjelpe oss med å bringe denne verdenen tilbake.
Og det gjør meg modig.
Vi må være modige i dette livet vi har
bare for å eksistere nå.
Jeg...
Jeg skal fortelle dere noe som vil få dere til å stole på meg.
Noe som vil tvinge meg til å stole på dere.
Faren deres underviser
i et av våre forskningsanlegg i delstaten New York.
Så dette...
Dette kartet er kodet, så det viser dere ikke hvor i New York,
men det vannmerket og stempelet
vil vise visse personer at jeg ga dere det, at jeg har sagt det.
Og hvis disse visse personene oppdager det,
havner jeg garantert i fengsel.
Vi har slike.
-Mener du alvor? -Det gjør jeg.
Jeg er også kanskje litt full.
Hvordan lærte du å lage sjampanje?
Jeg leste en bok i Ag-biblioteket. Vent, Felix ga deg alkoholen min?
Vel, han sa det var en sjenerøs gave fra Campuskolonien.
Dere er virkelig deres far opp av dage.
Jeg så det da jeg landet: Du med banneret ditt,
og du som ga meg fingeren!
Hvordan gjør det oss slik som faren vår?
Dere er modige.
Hvordan kom du deg ut dit da hun landet?
Jeg lå i bagasjerommet.
-Du er en idiot. -"Jeg er min far opp av dage."
Å!
Jeg trenger også en drink, og den svartkledde hurpa har alkoholen min.
Pappa la igjen en flaske konjakk på kontoret sitt.
Ja!
Ok, kanskje det var mer enn én drink.
Hope, vi sov oss gjennom det.
TING HAR GÅTT SKEIS. JEG SKAL SKAFFE HJELP.
IKKE SI DET TIL RÅDET ELLER FELIX. GLAD I DERE.
-Det er alvorlig. -Ja.
-Hva skal vi gjøre? -Ingenting.
Vi kan ikke gjøre noe, så vi får bare leve med det.
Vi får håpe
og vente.
Du skal holde tale om en time.
Hvis det betyr noe, så tror jeg...
Jeg tror pappa vil du skal holde den.
Dr. K?
Og beskjeden jeg er her for å gi på vegne av Borgerrepublikken
på deres tiende monumentsdag, handler om solidaritet.
Borgerrepublikken står sammen med Portland, Omaha
og dere, Campuskolonien.
Dere har lånt oss deres klokeste hode,
dr. Leo Bennett,
som vil ta med andre kloke hoder
på en reise for å skape vitenskapen som vil bringe verdenen vår tilbake.
Og det er tillit vi har skapt som har latt dette skje.
Ingen har gitt oss mer tillit enn Leos to døtre,
og det er en ære å introdusere en av dem nå.
Hun er Monument Highs studentrådsleder
og en fremtidig forsker: Iris Bennett.
Representanter fra vår...
Øh, vår...
Jeg drømmer om at jeg er død.
Jeg snakker ikke om det.
Personen som hjalp meg, er død.
Og det siste hun fortalte meg, er at det er opp til meg nå.
Det betyr vel at man har blitt voksen.
Når personen som har ansvaret for ens liv, er en selv.
Når jeg er i disse drømmene,
føles det som jeg alltid har vært i dem. At jeg aldri var i live.
Som om jeg aldri kom meg til nåtiden, langt mindre fremtiden.
Natten da himmelen falt, var jeg et lite barn.
Og så bare... hoppet jeg... til å leve for fremtiden.
Jeg tror mange av oss gjorde det.
Men det jeg har funnet ut...
...er at jeg må begynne med nåtiden.
Og jeg tror nåtiden begynner med sannheten.
Og sannheten er...
...at jeg ikke stoler på dere.
Jeg vet ikke hvem dere er, jeg vet ikke hva dere driver med.
Det vil du gjøre.
Faren din gjør det,
og en dag vil du forstå det.
Det er rett og slett ikke bra nok.
Vitenskap handler om å finne sannhet, ikke bare å bestemme seg for det.
Og det er... det er vanskelig. Det er... det er skummelt,
for det betyr at vi må innrømme at vi ikke har alle svarene.
Og vi vet ikke hva vi vil finne når vi leter etter dem.
Men noen fortalte meg en gang at jeg er modig.
At jeg må være det.
Så jeg skal fortsette å jobbe i nåtiden for å finne den.
For min skyld.
For Borgerrepublikken.
For Portland.
For oss alle.
God monumentsdag.
Han ba ikke om hjelp, men han kan trenge det, og det er nok.
Nok til hva da?
Nok til at vi skal dra og hjelpe ham på et vis.
Mener du alvor?
Felix drar ikke så lenge han må beskytte oss her, og...
...og pappas melding vil ikke tvinge ham til det.
Det er oss. Vi må gjøre det, vi vet hvor han er.
Så vi to skal dra alene?
Det ville vært galskap selv om ting hadde vært som før.
Ingen andre kommer til å gjøre det.
Jeg vet du er redd.
Det er jeg også.
Men jeg kan ikke ignorere det lenger. Jeg kan ikke lyve,
og det vet jeg at du heller ikke kan.
Jeg stivnet den natten, men det gjør jeg ikke nå lenger.
Å se mamma dø...
Du skulle ikke ha trengt å gå gjennom det alene.
Iris...
Jeg er glad du ikke trengte å se det.
Kom igjen! Pass deg. Pass deg, vennen min.
Går det bra med deg?
Det går bra, det går bra.
Mamma. Pickupen. Vi kan ta den.
Det er visst du som redder meg, vennen min.
-Kom igjen. -Stopp, stopp.
Bli der dere er.
Jeg tar denne pickupen og drar for å finne familien min.
Hør her. Jeg skal ikke skade deg, ok?
Mannen min og min andre datter kan være like bak oss.
-Vi kan alle dra sammen, ok? -Jeg kan ikke vente lenger. Beklager.
Jeg kan ikke vente len...
Nei!
Mamma? Mamma, mamma. Mamma?
Mamma?
Mamma!
Mamma! Mamma, vær så snill! Mamma!
Jeg er her, mamma!
Mamma...
Jeg er glad du ikke så det.
Jeg er glad du ikke trengte å se noe av det.
-Så du blir med? -Vi kan dø.
Vi kan overleve.
-Når vi kommer frem, hva skal... -Når vi kommer frem...
...vil vi være annerledes.
Vi vil være klare.
Vi vet om en vei ut.
Så hvordan vet dere hvor dere skal dra?
Elizabeth ga oss et kart for å prøve å vinne vår tillit.
-Han er i New York et sted. -Skal dere dra?
-Helt dit? -Det er 1750 km til fots.
Vi har allerede laget en reiserute.
Skal dere komme dere dit før det blir kaldt, må dere gå fort.
Det skal vi.
Har dere sett en tomming på nært hold?
Hør her...
Jeg har trent på å drepe dem.
-Hvis du prøver å snakke oss fra... -Beklager.
Jeg prøver ikke å snakke dere fra det.
Jeg prøver å overtale dere til å la meg bli med.
Jeg også.
Hvorfor?
Vel, dere trenger hjelp, og jeg ønsker...
...at den tiden jeg har igjen på denne jorden, skal bety noe.
Og helt ærlig ønsker jeg bare å se hva som er der ute.
Før vi er borte.
Før jeg er borte.
I tillegg kan jeg karate.
Hvorfor vil du bli med?
Jeg vil ikke være den alle tror at jeg er her.
Marco Voci fra skoleanlegget sier at nevøen hans har forsvunnet.
Han er den store guttungen.
Silas.
Og Elton Ortiz fra det uavhengige studenthjemmet er også borte.
Hva er det?
Jeg trente henne til å kjempe mot de døde.
Jeg prøvde bare å hjelpe henne på min måte.
Hør her. Hvis de dro sammen, er de garantert på vei til Omaha.
Det var dit hun sa hun ville dra.
Nei.
Jeg vet hvor de skal.
De vil aldri komme frem.
De kommer til å dø.
Hva er det?
Et horn, fra en triceratops.
Det er mitt.
Det er det jeg har lett etter utenfor murene.
Jeg mistet det for lenge, lenge siden.
Det skulle være en gave til søsteren min.
Du hadde en søster?
Moren min var gravid med henne den natten ting gikk galt.
Vi var ikke sammen.
Jeg så henne aldri igjen.
Jeg kondolerer.
Ikke gjør det.
Moren min pleide å si: "Vinden vinner alltid."
Altså at naturen bestemmer. Og den bestemte seg åpenbart.
Kommer dere, folkens?
Bare dra i forveien, jeg kommer snart.
CAMPUSKOLONIEN
Vi bør komme oss av gårde. Felix kommer til å lete etter oss.
Mye kulere enn dukken jeg trente med!
Beklager at du fikk mine gamle ting.
Ingen fare. Jeg har oppgradert den litt.
Å, så fett!
La oss se hvilke oppdagelser vi har i vente.
Skal du fortelle meg
hva du har skrevet i skisseblokken din?
Saker jeg har tenkt på. Ekte saker.
Om å leve i nuet. Og vet du hva?
Jeg drømte ikke i natt.
Nei, vent. Jeg skal gjøre det.
Jeg vil det. Jeg brakte oss ut hit.
Er du sikker?
-For jeg kan gjøre det. -Jeg vet det.
Sannheten er ordene jeg sier til meg selv.
Og sannheten er at jeg ikke vet hvordan vi skal klare dette.
Eller om vi kommer til å klare det.
Men jeg lever omsider for meg selv, i nuet.
Jeg leter etter min egen sannhet.
Og vet du hva?
Det føles godt.
Ja?
Vi har sjekket hver eneste bygning på campus og områdene rundt.
Vi finner henne ikke.
Bra. nner henne ikke.