Hörde du ryktena om vad han gjorde?
När han bodde i Omaha. Han borde fängslas.
-Hej, Silas! -Hej, Iris.
Min syster har fest på högtidsdagen varje år.
I morgon kväll klockan tio, förvaringsrum C12. Kom dit.
Du är ny, jag ser dig aldrig.
Kom dit.
Okej.
Det är lugnt.
-Hej. Hejsan. -Hej!
Fru ordförande. Jag fick banderollen från elevrådet.
Tack, fru vice ordförande. Är ni redo att säga välkommen?
Vi ska välkomna dem som bara den.
Hej, Iris.
Tror du vi behöver de där?
Antagligen inte, men vi borde ha dem.
Vi är bakom barrikaden, men man vet aldrig.
Försöker du skrämma henne, eller?
-Det kan jag nog inte. -Just det.
-Bra att du gör det här. -Jag drar mitt strå till stacken.
Då åker vi!
Öppna grindarna!
Fan!
Vi håller ställningarna tills de kommer.
KARI BENNETT 1979-NHF
Fan! Hej då, mamma.
Okej.
Jag jobbade på den hela kvällen.
Fasen...
MEDBORGARREPUBLIKEN ÄR SVIN
Nej! Vad har hänt?
Var elevrådets kontor låst?
Nej.
Då var det min syster. Jag fixar det.
Överstelöjtnant Elizabeth Kublek, Medborgarrepublikens Armé.
Felix Carlucci, säkerhetsstyrkorna, Campuskolonin i Omaha.
Jag kallas Huck. Lång historia.
Är det bara MRA med?
De tänkte skicka med några regeringsrepresentanter.
Men generalmajor Beale ville inte skicka civila.
Och vi kunde bara avvara en helikopter.
Så jag är den enda representanten för Medborgarrepubliken.
Men er minnesmärkesdag är underbar.
Jag känner mig hedrad över...
...att få fira den med er.
Ni är väl trött, det var säkert en lång resa.
Var ni nu kommer ifrån.
Ja, det var det.
Vi kan ta hand om dem.
Helikoptern har ännu ett stopp innan den återvänder.
Vi avlossar några salvor för att sprida ljudet.
Vi lockar inte hit fler.
Vi är rätt bra på det här, var vi nu kommer ifrån.
MEDBORGARREPUBLIKEN VI
"Medborgarrepubliken vi?"
Vi hör ihop. Portland, Omaha, Medborgarrepubliken.
Det är vad Trippelalliansen handlar om.
Vi sitter i samma båt.
Just det.
Hej.
Du heter Silas, va?
Ja.
Såg du mig komma ut ur bussen?
Ja.
Kan du låta bli att berätta för min syster att du såg mig...
...följa med?
-Visst. -Bra.
Jag ska ha fest i morgon kväll
i förvaringsrum C12, klockan 10.
Kom dit.
Bra snack, Silas.
Hej.
Schyst, du har lagat middag.
Min hjälte.
-Jobbar du på talet? -Japp.
Är allt bra?
Visst.
Ät.
SVIN
-Allt är alltså inte bra. -Jag mår bra.
Men det här är åt helvete, Hope.
-Medborgarrepubliken... -Den hemliga Medborgarrepubliken?
Vi vet inte vad de sysslar med.
Du gillade dem innan pappa stack.
Men inte nu. De skickade oss nån soldat.
Vi gav dem vår pappa.
Ja, pappa är med dem. Han delar sin kunskap
så att fler kan jobba på nåt slags botemedel.
-Så det du gjorde... -Var skitkul.
Jag slutade veckla ut den när jag kom till "svin".
"Svin" eller "är"?
"Svin." Vi stannade vid "svin".
Har du förgiftat min mat?
Jajamän.
Skriv under Felix kort.
-Han hatar ju mig. -Felix hatar inte dig.
Det gör han visst.
Då borde du verkligen skriva under.
För pappas skull.
Det är jättefint.
Varför målar du inte
i stället för att hålla på med forskning och frivilligarbete?
Att måla sätter inte stopp för död vävnad som lever igen.
Kollade du skåpet i dag?
Tomt.
Igen.
Jag sa åt honom att stanna.
Nej, jag skrek. Skit samma.
Jag gjorde mitt bästa.
I morgon har vi firandet före högtidlighållandet.
Du måste komma på min fest!
Kanske. Det här talet kanske tar död på mig först.
Lägg av. Du kommer.
Le, tjejen.
I morgon kväll festar vi.
Ärade representanter från vår hemstad Omaha,
och alliansstäderna Portland och Medborgarrepubliken,
medborgare, lärare och elever.
Vi kallar det minnesmärkesdagen,
för vi är som minnesmärken över det förflutna.
Vi överlevde, de andra gjorde inte det.
Vi fann trygghet, de andra gjorde inte det.
Vi lever.
Vi lever för de som inte gör det.
Jag lever för min mor, som dog den där kvällen för tio år sen,
liksom så många andra.
Jag lever för min far,
som utför viktigt arbete som en dag gynnar oss alla.
Det har gått tio år.
Tio år.
Jag var bara ett barn och minns knappt Natten då himlen föll.
Inte heller hurdan världen var innan.
Vi lever fortfarande bakom murar och de döda härskar över världen.
INGA MEDDELANDEN
På grund av allt som försvann,
allt vi förlorade, alla människor vi förlorade,
tror vissa att det kan hända igen.
Vissa tror att det vi har inte kan vara.
De saknar hopp.
JAG ÄLSKAR ER SÅ MYCKET
JAG KAN INTE VARA MED PÅ MINNESMÄRKESDAGEN
ATT SKICKA MEDDELANDEN ÄR FARLIGT MEN NI SKA VETA ATT JAG MÅR BRA
KOM IHÅG ATT DET ÄR STÖRRE ÄN OSS
JAG ÄR STOLT ÖVER ATT UTFÖRA VIKTIGT ARBETE, HOPPAS NI ÄR DET OCKSÅ
Men jag känner trygghet i vårt hem, vår hemstad,
i vår allians med Portland, med Medborgarrepubliken,
och jag känner trygghet inför framtiden.
Vi är minnesmärken över det förflutna.
Men alla ni som är här, ni är framtiden.
Vi är framtiden.
Det är jag säker på.
Trevlig högtidsdag.
Hoppas ni har skrivit i era dagböcker.
På högtidsdagen hyllar vi livet.
I morgon, på minnesmärkesdagen,
minns vi det vi har förlorat,
människorna vi har förlorat,
och de som förde oss hit.
Nästan alla har betalat ett pris.
Men vi ska vara det minnesmärke vi vill vara
trots det förflutna.
Det är vad ni ska skriva om.
19/8 2:17
Vilket slags minnesmärke ska du vara, Elton?
Jag vill vara komplett, medveten och snäll.
Jag vill aldrig vara rädd igen, men det kommer jag säkert att bli.
Och jag vill se hurdan världen är nu.
Precis som mina föräldrar försökte göra.
Och så vill jag bli mycket längre.
Vill du bli lika lång som Washington-monumentet? Okej.
Vill du sitta ner lika lugn och självsäker
som Lincolnstatyn? Visst.
Tänk efter.
GRISAR FÖRSTÖRDE HOPES SPRITLABB HON HAR ÅKT DIT REJÄLT
Än sen?
Jag framställde lite olaglig alkohol.
Det här räcker ju ett helt liv, Hope.
Jag som trodde att du hade skärpt dig
nu när din pappa är borta. Men icke.
Du har inte hört av honom än, va?
Inte på flera månader.
Låt mig fråga en sak:
Varför gör du det du gör när du har det du har?
Vad gör du här, Felix?
Vad jag gör här...?
Tja, din pappa gav mig ett liv.
Nåt jag kunde vara tacksam för.
Även om det innebär att stoppa dig från att göra sån här skit.
Iris, tack och lov. Mina rättigheter kränks just nu.
Felix, hon behöver inte vara där inne.
Du vet att en familjemedlem måste skriva ut henne
i väntan på att hon ställs inför CCC. Såna är reglerna.
Du är ju en familjemedlem.
Pappa gjorde dig till förmyndare.
Just det...
Hur kunde jag glömma det?
Det är nästan som att jag ville att du...
...skulle tänka över det du har gjort.
Felix är världens sämsta förmyndare. Hur tänkte pappa?
Skåpet är fortfarande tomt.
Han skulle säga:
"Kan man framställa så mycket alkohol vet man mycket om kemi."
Kom, vi sticker.
Hope och Iris Bennett, inte sant?
-Överstelöjtnant. -Säg Elizabeth.
Vet ni vilka vi är?
Javisst. Jag kände igen er,
men jag ville inte säga nåt inför de andra.
Jag vill tacka er
för er uppoffring för Medborgarrepubliken.
Det kan inte vara lätt att vara utan er far.
Men som ni säkert vet
är det här första forskningsutbytet av största vikt för alliansen.
För planetens framtid.
Men jag ser att du redan vet det.
Ja.
Jag har hört att du studerar
biokemi och immunologi.
Precis som din far. Jag borde tacka för det med.
Jag måste.
Och du?
En från säkerhetsstyrkorna informerade mig.
Det var visst ingen dålig spritfabrik.
Också imponerande.
-Hur lyckades du... -Vet du vad?
Jag behöver inte lyssna på sån skit.
Tack ändå.
-Jag är ledsen, överstelöjtnant. -Det gör inget.
-Det är inte jag. -Förlåt.
Hope. Vad fan var det där?
Du litar inte heller på dem.
-Det vet jag. -Det gör jag visst. Hur kan du...
Du har drömt mardrömmar varje natt sen pappa åkte.
Handlar de om pappa?
Jag vet inte vad du talar om.
Nej. Vi pratar ju inte om sånt.
Det som hände, det som händer nu...
Ska den kärringen få ge sig på mig
och jag måste lyssna på henne? Fan heller.
Hon är en del av orsaken till att vi aldrig får se pappa igen.
Innerst inne vet du det.
Jag måste gå.
MIN SÄKERHET EJ TRYGGAD
-Hej, dr K. -Hej, Iris! Kom in.
Dörrarna ska bara vara svåra att öppna när man är död.
Men jag gillar att de anser mig en smula farlig.
Du dödar ju folk regelbundet genom uttråkning...
Viktigpetter. In med dig.
Sätt dig.
Det är samma sak. Jag ser mig själv stappla omkring död.
När jag vaknar börjar jag tänka på...
...allt jag har att göra.
Så jag kliver upp och sätter igång.
Hur smakar teet?
Det är gott.
Jag kommer bara hit för teet.
Du kommer för att försöka bota ett trauma
på en kvart. Går det bra?
Du har fortfarande inte pratat med henne om det, va?
Att prata ärligt med din syster om det som hände,
om hur du känner inför det som hände, kommer att hjälpa.
Det är första minnesmärkesdagen vi är ensamma.
Sen pappa åkte. Det är bara vi två, och jag ville inte...
Men du vill att mardrömmarna ska upphöra,
så att du kan sova, så du får mer gjort.
Jag har mycket att göra.
Jag är inte här för att öka din produktivitet.
Jag är här för att hjälpa dig.
Visst har vi pratat om det.
-Om vad? -Du vet.
-Du vet! -Låtsas som att jag inte gör det.
Det var kaos den natten.
Vi försökte ta oss till campus, till tryggheten.
En kvinna var gravid.
-Hjälp mig! -Stanna där.
Vi ville hjälpa henne men kunde inte.
Vi tappade bort henne eftersom himlen föll.
Och vår mamma dog.
På grund av...
Inte på grund av flygkraschen. Berätta varför.
De tomma.
Det hände senare samma natt.
Framför ögonen på Hope.
Hon var helt ensam, jag borde ha varit där...
Iris.
Det som hände, orsaken till att du inte var där
har format den du är i dag.
Kom, vi springer!
Jag var rädd. Som paralyserad.
Jag och pappa kom ifrån mamma och Hope.
Det var sista gången jag såg mamma.
Du känner att du inte gjorde tillräckligt då,
så nu måste du göra allt för alla.
Jag bygger upp en bättre framtid.
Iris, du drömmer om att du är död eftersom du försummar dig själv.
Du träffar ingen, du håller inte på med konst...
-Jag har inte tid. -Exakt!
Du kör huvudet så långt upp i arslet på framtiden
att du helt glömmer bort nuet.
Här finns 9 671 människor.
Du kan inte leva för så många.
Jag har funderat på döden på sistone, av uppenbara skäl.
Våra liv är värdefullare än nånsin.
Du vill inte sluta som mig,
och inse att du inte har använt tiden för din egen skull.
Så...
-Hur lever jag för min egen skull? -Prata med din syster.
Släpp taget om allt som du har hållit fast vid för hennes skull.
Det är allt jag kan säga.
Förutom att det är ditt liv.
Bara du vet hur du ska fylla det med mening.
Den har hjälm, slå tillbaka den.
Så mycket sprit. Trodde du verkligen att du skulle komma undan?
Det gjorde jag nästan.
Synd att jag inte känner nån inom säkerhetsstyrkorna.
De kunde ha varnat mig...
Även om jag hade kunnat... Som man bäddar får man ligga.
Varför pratar du aldrig om ditt liv i stan?
Jag var inte där så länge. Jag trivs bättre här.
-Det är ju inte klokt. -Varför inte?
Stan är ju tio gånger större och coolare.
Det är över sexton mil med skit mellan oss och dem.
Det vet du väl?
-Om du funderar på... -Ja, jag funderar på att ge mig av.
På ett eller annat sätt.
Den lär vara borta när jag är tillräckligt gammal
för att fatta beslutet själv.
Vi kommer att vara borta.
Alla tjatar om att bygga upp allt igen,
men det är meningslöst.
Du tror verkligen att jorden kommer att gå under.
Jag vet det.
Det handlar inte ens om de tomma.
Eller det gör det, men...
Det handlar om människorna.
Människor är förjävliga.
Folk förvandlas.
Så är det bara.
Helt enkelt.
Det är inte hugget i sten.
Det blir vad vi gör det till.
Det driver mig.
Böj ordentligt på knäna. Är ni redo?
Säg efter mig och slå framåt.
Vi bestämmer över vårt öde!
Hur formar vi vårt öde?
Hope! Vi måste gå. Det finns bara en väg ut.
Hälsa!
Vänskap!
Ärlighet!
Integritet!
Giv akt!
Buga.
MIN SÄKERHET EJ TRYGGAD
Iris?
-Hej! -Jag menade inte... Vi skulle...
Vi var hos vaktmästaren och såg dig gå förbi.
Och... Elton hittade en Easy-Bake-ugn.
-Vi har bakat en kaka. -Tack, men...
Hej, Iris.
Hej, killar.
Du har öppnat skåpet. Medan våra klasskompisar är här.
När...
Jag menar...
Det måste ha kommit tidigare i dag.
Hans säkerhet är inte tryggad?
-Skickar er pappa meddelanden? -Ni får inte säga nåt.
-Det ska vi inte. -Hur ska vi veta det?
Jag brukar smyga ut.
-Dit ut? -Regelbundet.
Det var så jag hittade ugnen.
Det är därför jag har den här Tuffy Stitch-kostymen.
"De går aldrig sönder."
Hållbara kläder från 90-talet. Bitsäkra.
Jag har kontrollerat saken.
Jag går ut för att söka efter nåt jag har tappat bort.
Och så vill jag se hur världen förändras.
Nu vet ni min hemlighet och jag vet er.
Jag säger inget.
Meddelandet kan betyda olika saker.
Eller inget. Medborgarrepubliken har varit tydlig...
Det var fler helikoptrar.
Elizabeth sa att de bara kunde avvara en, men det var fem.
Några fraktade containrar.
Var du där?
-Varför sa du inte... -Vem bryr sig?
MRA är skit och pappa är illa ute.
Det finns bara en som kan hjälpa oss att hjälpa honom.
Tack för att du hjälper mig att märka dem.
Jag trivs här ute.
Och om märkningen
hjälper dr Bavolar att studera deras migrationsmönster
gör jag det gärna.
-Det är viktigt arbete. -Det är därför jag gör det.
Det är en orsak.
Du gillar det oglamorösa,
eftersom du försöker bevisa nåt.
Oj! Jag gillar...
Efter det dina föräldrar gjorde? Ja, det tror jag.
Jaha, ja!
Du är den ende här som inte fattar hur bra du är.
Will tyckte i alla fall det.
Det gör han nog fortfarande. Jag ser nog att du bär hans jacka.
Han lämnade den hemma hos mig.
Vad ska man göra?
Du saknar honom.
Han är iväg nånstans
och skyddar tjejernas far.
-Vad... -Du saknar honom. Du kan säga det.
Ja, det gör jag.
Verkligen.
-Felix. -Vad är det?
Dina föräldrar försvårade för dig.
Jag vill att du ska vara lycklig.
Det förtjänar du. Det är bara det jag menar.
Så grattis på födelsedagen, bitch!
Felix, hör du mig?
Ja, Izzy. Felix här.
Hope Bennett söker dig, säger att det brådskar.
Forskningsutbytet med Medborgar- republiken handlar om tillit.
Det är första gången de har släppt nån innanför sina gränser,
var deras gränser nu ligger.
Han bryter mot typ tio bestämmelser i Fyra hörnstenar-avtalet
genom att skicka meddelanden.
Men det visste vi innan han åkte.
Än sen?
Han kanske är i fara, Felix.
Vi måste berätta för nån, nån måste kolla.
Han sa åt oss att inte säga nåt om meddelandena.
Vi vet inte vad Medborgarrepubliken gör om de får veta.
Han är en idiot.
Han är nog den smartaste som finns.
Han ville att ni skulle vara trygga.
Jag lovade att skydda er.
Vi vet inte om han är i fara.
Vi måste lita på hans säkerhetspersonal.
Din pojkvän.
Will är chef för er pappas säkerhets- personal för att han är duktig.
Han kan slå sig ur alla situationer.
Tyvärr har vi inget annat val.
Hope. Hope, kom igen. Prata med mig.
Stanna!
"Min säkerhet ej tryggad." Så stod det.
Kanske det, men det är bokstäver och siffror.
-Det kanske var störningar. -Fattar du inte?
De är dåliga människor, Iris, och pappa är där.
Pratar ni om oss?
Medborgarrepubliken?
En av era allianspartners?
På vilket sätt är vi dåliga?
Se så, berätta.
Ingen kommer in eller ut.
Ingen får kommunicera med ert folk.
Och vice versa.
Ni berättar inte var ni finns, och pappa är hos er.
Jag har en dotter.
Hon är lite äldre än er, hon är soldat i MRA.
Hon är ofta borta ifrån mig.
Det skrämmer mig ibland.
Men så minns jag att hon skyddar Medborgarrepubliken.
Hon hjälper oss med Trippelalliansen.
Hon tar den risken
för att vi ska få vår värld tillbaka.
Och det ger mig mod.
Vi måste visa mod i livet vi har fått
för att bara finnas till.
Jag...
Jag ska berätta en sak så att ni kan lita på mig.
Nåt som gör att jag blir tvungen att lita på er.
Er far undervisar
på en av Medborgarrepublikens forskningsanläggningar i New York.
Det här...
...är en kodad karta, så den visar inte var i delstaten New York.
Men tack vare vattenstämpeln
förstår vissa människor att jag gav er den, att jag berättade.
Om de människorna fick veta det
skulle jag hamna i fängelse.
Vi har såna.
-Menar du allvar? -Ja.
Jag är nog lite berusad.
Hur lärde du dig att göra champagne?
En bok i jordbruksbiblioteket. Gav Felix dig min alkohol?
Han sa att det var en gåva från Campuskolonin.
Ni är verkligen er fars döttrar, båda två.
Det såg jag när jag landade. Du med din banderoll,
och du med din obscena gest.
På vilket sätt påminner det om pappa?
Ni är modiga.
Hur tog du dig dit?
Jag åkte med i bagageutrymmet.
-Du är en idiot. -"Jag är min fars dotter."
Åh!
Jag behöver ett glas, men kärringen i svart har tagit min alkohol.
Pappa lämnade en flaska konjak på kontoret.
Ja!
Det blev kanske mer än ett glas.
Hope, vi missade det.
DET HAR GÅTT PÅ TOK. JAG SKAFFAR HJÄLP.
SÄG INGET TILL RÅDET ELLER FELIX. JAG ÄLSKAR ER.
-Det är illa. -Ja.
-Vad ska vi göra? -Inget.
Det finns inget vi kan göra, så är det bara.
Vi får hoppas
och vänta.
Du ska hålla tal om en timme.
Om det betyder nåt så tror jag...
...att pappa skulle vilja att du gör det.
Dr K?
Budskapet jag är här för att förmedla å Medborgarrepublikens vägnar
på er tionde minnesmärkesdag, handlar om solidaritet.
Medborgarrepubliken står enade med Portland, med Omaha,
och med er i Campuskolonin.
Ni har lånat ut ert största intellekt,
dr Leo Bennett,
som bidrar med fler starka intellekt
på resan mot att bygga upp kunskapen som ska ge oss världen tillbaka.
Det är tilliten vi har byggt upp som gjort det möjligt.
Ingen har gett mer av sin tillit än Leos två döttrar.
Det är en ära att presentera en av dem.
Hon är elevrådsordförande på Monument High
och en blivande forskare, Iris Bennett.
Ärade representanter från vår...
...vår...
Jag drömmer mardrömmar om att jag är död.
Jag pratar inte om det.
Den som hjälpte mig är borta.
Det sista hon sa till mig är att det är upp till mig nu.
Det är väl då man är vuxen.
När man har ansvar för sitt eget liv.
I de här drömmarna
känns det som att jag aldrig har varit levande.
Som att jag aldrig har haft nån framtid.
Natten då himlen föll var jag ett barn.
Jag växlade direkt till att leva för framtiden.
Det var det nog många som gjorde.
Jag har lärt mig
att jag måste börja med nuet.
Och jag tror att nuet börjar med sanningen.
Och sanningen är...
...att jag inte litar på er.
Jag vet inte vilka ni är eller vad ni gör.
Det gör du snart.
Din far vet.
Och en dag kommer du att förstå.
Det räcker inte.
Inom forskning söker man sanningen, man bestämmer sig inte för den.
Och det är svårt. Det är skrämmande.
Man måste inse att man inte har alla svar.
Och vi vet inte vad vi kommer att hitta.
Men nån sa till mig en gång att jag är modig.
Att jag måste vara det.
Så jag kommer att fortsätta jobba i nuet för att hitta den.
För min skull.
För Medborgarrepubliken.
För Portland.
För oss alla.
Glad minnesmärkesdag.
Han bad inte om hjälp, men han kanske behöver det. Det räcker.
För vad?
För att vi ska hjälpa honom.
Menar du allvar?
Felix åker inte eftersom han måste skydda oss.
Pappas meddelande kommer inte att övertyga honom.
Det är upp till oss, vi vet var han finns.
Ska vi två ge oss av ensamma?
Även om allt var som förr skulle det vara galet.
Ingen annan kommer att göra det.
Jag vet att du är rädd.
Det är jag med.
Men jag kan inte låtsas längre. Jag kan inte ljuga.
Det kan inte du heller.
Jag blev som paralyserad den natten. Men inte nu.
Att se mamma dö...
Du borde inte ha behövt vara ensam.
Iris...
Jag är glad att du slapp se det.
Kom, akta dig! Se upp, älskling!
Gick det bra?
Ingen fara.
Mamma, en bil. Vi tar den.
Det blir visst du som räddar mig.
-Kom. -Vänta!
Stanna där ni är!
Jag tänker ta bilen, jag ska leta upp min familj!
Lyssna, jag ska inte skada dig.
Min man och min andra dotter kan vara i närheten.
-Vi kan åka tillsammans. -Jag kan inte vänta längre!
Snälla!
Nej!
Mamma? Mamma. Mamma...
Mamma?
Mamma!
Mamma! Mamma, snälla!
Jag är här, mamma!
Mamma...
Jag är glad att du inte såg.
Att du inte behövde se...
-Är du med? -Vi kanske dör.
Vi kanske överlever.
-När vi kommer fram, vad ska vi... -När vi kommer fram...
...kommer vi att vara annorlunda.
Vi kommer att vara redo.
Vi vet en väg ut.
Hur vet ni vart ni ska?
Elizabeth gav oss en karta för att vi skulle lita på henne.
-Han är nånstans i New York. -Tänker ni ge er av?
-Så långt? -Det är 177 mil till fots.
Vi har hittat en rutt.
Ni måste hinna fram innan det blir kallt.
Det ska vi.
Har du sett en av de tomma på nära håll?
Alltså...
Jag har lärt mig hur man dödar dem.
-Försöker du få oss att ändra oss... -Nej.
Jag försöker inte få er att ändra er.
Jag försöker få er att låta mig följa med.
Mig med.
Varför det?
Ni två behöver hjälp. Och jag...
...under den tid jag har kvar, vill jag betyda nåt.
Jag vill bara se vad som finns där ute.
Innan vi är borta.
Innan jag är borta.
Och så kan jag karate.
Varför vill du följa med?
Jag vill inte vara den alla tror att jag är.
Marco Voci från fabriken säger att hans brorson är försvunnen.
Den store killen.
Silas.
Elton Ortiz från den fristående sovsalen är också borta.
Vad är det?
Jag lärde henne att bekämpa de döda.
Jag försökte bara hjälpa henne.
Om de gav sig av tillsammans måste de vara på väg till Omaha.
Hon sa att hon ville dit.
Nej.
Jag vet vart de är på väg.
De klarar det aldrig.
De kommer att dö.
Vad är det?
Ett...horn, från en Triceratops.
Det är mitt.
Det är vad jag har letat efter utanför murarna.
Jag tappade bort det för länge sen.
Det skulle vara en present till min syster.
Hade du en syster?
Mamma var gravid med henne när allt gick på tok.
Vi var inte tillsammans.
Jag såg henne aldrig igen.
Jag beklagar.
Gör inte det.
Mamma brukade alltid säga att vinden alltid vinner.
Naturen avgör. Och det gjorde den tydligen.
Kommer ni?
Gå före ni, jag kommer.
CAMPUSKOLONIN
Vi borde röra på oss. Felix kommer att leta efter oss.
Mycket coolare än attrappen jag övade med.
Ledsen att du fick min avlagda.
Äsch, jag har uppgraderat den.
Härligt!
Ska vi se vad som väntar oss?
Tänker du berätta
vad du skriver om i ritblocket?
Sånt jag har funderat på. Riktiga saker.
Om att leva i nuet. Och vet du vad?
Jag drömde inte i går natt.
Vänta. Jag gör det.
Jag vill det. Vi är här på grund av mig.
Säkert?
-Jag kan göra det. -Jag vet.
Sanningen är orden jag säger till mig själv.
Och sanningen är att jag inte vet hur det här kommer att gå.
Eller om vi lyckas.
Men jag lever äntligen för min egen skull, i nuet.
Jag söker efter min egen sanning.
Och vet du vad?
Det känns bra.
Ja?
Vi har genomsökt alla byggnader på campus med närområde.
Vi hittar henne inte.
Bra. ttar henne inte.